УХВАЛА

30 березня 2021 року 
Київ
справа №9901/35/21
адміністративне провадження №П/9901/35/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,
суддів: Шарапи В.М.,  Кравчука В.М.,  Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України Володимира Зеленського, Першого екс-Президента України ОСОБА_3 про визнання недійсним Акту проголошення незалежності України, визнання винними відповідачів у примушуванні до виконання наказів,-
установив:
ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом до Президента України Володимира Зеленського, Першого екс-Президента України ОСОБА_3, в якому просив:
- визнати Акт проголошення незалежності України від 24 серпня 1991 року недійсним;
- визнати винними Президента України Володимира Зеленського та Першого екс-Президента України ОСОБА_3 в тому, що вони за допомогою обману примушують громадян виконувати їх накази на підставі додатків та Конституції СРСР статей 11, 12, 17, 62.
Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху з мотивів порушення позивачем пунктів 4, 9, 11 частини п`ятої статті 160 та частини 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано строк на усунення вказаних в ухвалі суду недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення цієї ухвали.
Залишаючи позовну заяву без руху, Суд виходив з того, що вона не відповідає вимогам пунктів 4, 9, 11 частини 5 статті 160 та частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: 
-          позивач не навів обґрунтування порушення оскаржуваним правовим актом його прав, свобод та інтересів; 
-          не вказав, в чому полягають порушення його прав, свобод та інтересів кожним із відповідачів; 
-          не заявив про поновлення пропущеного строку на звернення до суду та не навів поважності причин такого пропуску; 
-          не надав власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 18 лютого 2021 року позивач 23 березня 2021 року надіслав: клопотання про усунення недоліків позовної заяви; позовну заяву з уточненими позовними вимогами; заяву про те, що ним не подано іншого позову до цих самих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав; заяву про поновлення строку на звернення до суду. 
На обґрунтування пропущеного строку позивач зазначив, що про відсутність установчих документів на державу Україна, що, на його думку, свідчить про незаконність Акту проголошення незалежності України від 24 серпня 1991 року, він дізнався два місяці тому з інтернету.
Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів зазначає наступне.
Нормами Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 5 цього Кодексу передбачено право кожної особи, яка вважає, що її право порушене, звернутися до суду за його захистом. 
Верховний Суду наголошує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував, які конкретно з його прав та охоронюваних законом інтересів порушує оскаржуваний правовий акт та які правові наслідки безпосередньо для нього породжує таке рішення суб`єкта владних повноважень.
Позивач вказує, що його як громадянина СРСР оскаржуваним актом проголошення незалежності торгово-комерційної фірми України було пограбовано на частку доходів, майна, природних надр і території, золотовалютного запасу як в СРСР так і за його межами.
Разом з тим, такі твердження є загальними та не містять вказівки на конкретні факти порушень індивідуально виражених прав позивача.
Зі змісту уточненої позовної заяви не вдається можливим встановити, які саме протиправні дії було вчинено Президентом України Зеленським В. О. та як вони безпосередньо пов`язані із предметом спору - визнанням недійсним Акту проголошення незалежності України. 
Колегія суддів наголошує, що звернення до Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом до Президента України можливе у випадку оскарження його  актів, які безпосередньо порушують права та охоронювані законом інтереси особи. 
При цьому, оскаржуваний позивачем Акт проголошення незалежності України від 24 серпня 1991 року був прийнятий Верховною Радою Української РСР та підписаний Головою Верховної Ради Української РСР - ОСОБА_3 .
Таким чином, позивачем не виконано вимог ухвали Верховного Суду стосовно обґрунтування порушення оскаржуваним правовим актом його прав, свобод та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, а також не наведено обставин протиправності дій відповідача - Президента України Зеленського В. О., безпосередньо пов`язаних із прийняттям та впровадженням Акту проголошення незалежності України від 24 серпня 1991 року.
Посилання ОСОБА_1 на те, що про відсутність установчих документів на державу Україна, що, на його думку, свідчить про незаконність Акту проголошення незалежності України від 24 серпня 1991 року, він дізнався два місяці тому з інтернету, не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами, що, в свою чергу, не дає підстав для визнання причин пропуску позивачем строку на звернення до суду поважними.
Частиною 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Оскільки позивачем у встановлений Судом строк не усунуто недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 18 лютого 2021 року про залишення позовної заяви без руху, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку про наявність підстав для повернення позову в частині позовних вимог про визнання недійсним Акту проголошення незалежності України.
Стосовно заявлених позовних вимог про визнання винними Президента України Володимира Зеленського та Першого екс-Президента України ОСОБА_3 в тому, що вони за допомогою обману примушують громадян виконувати їх накази на підставі додатків та Конституції СРСР статей 11, 12, 17, 62 колегія суддів зазначає, що частиною 4 статті 266 КАС України Верховний Суд за наслідками розгляду адміністративних справ, визначених частиною другою цієї статті, може:
1) визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправним та нечинним повністю або в окремій його частині;
2) визнати дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправними, зобов`язати Верховну Раду України, Президента України, Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України вчинити певні дії;
3) застосувати інші наслідки протиправності таких рішень, дій чи бездіяльності, визначені статтею 245 цього Кодексу.
Нормами статті 245 КАС України вбачається, що законодавцем не передбачено такий спосіб захисту порушеного права як визнання винними Президента України та екс-Президента України в тому, що вони за допомогою обману примушують громадян виконувати їх накази.
Частиною 1 статті 170 КАС України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання винними Президента України Володимира Зеленського та Першого екс-Президента України ОСОБА_3 в тому, що вони за допомогою обману примушують громадян виконувати їх накази на підставі додатків та Конституції СРСР статей 11, 12, 17, 62 не можуть бути предметом розгляду адміністративного суду, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для відкриття провадження у справі в цій частині.
Керуючись статтями 19, 22, 160, 161, 169, 170, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, -
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України Володимира Зеленського, Першого екс-Президента України ОСОБА_3 в частині позовних вимог про визнання винними Президента України Володимира Зеленського та Першого екс-Президента України ОСОБА_3 в тому, що вони за допомогою обману примушують громадян виконувати їх накази на підставі додатків та Конституції СРСР статей 11, 12, 17, 62.
В частині позовних вимог про визнання недійсним Акту проголошення незалежності України позовну заяву разом з доданими до неї документами повернути позивачу.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. 
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.       
Суддя-доповідач                                                            Т.Г. Стрелець
Судді                                                                                В.М. Шарапа
                                                                                Л.В. Тацій
                                                                                В.М. Кравчук
                                                                                С.Г. Стеценко