Справа № 161/1177/20 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/40/21  Категорія: 70 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
28 січня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Данилюк В. А., Федонюк С. Ю., 
з участю секретаря судового засідання – Губарик К. А.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2020 року,

                                        В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.
Позовні вимоги мотивував тим, що на підставі судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2019 року з нього на користь відповідача ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини – дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 грудня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.
Позивач також зазначав, що йому стало відомо про те, що судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2019 року з нього на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також у розмірі 1/4 частки від доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 жовтня 2019 року.
Зазначав, що на підставі вказаних судових наказів з нього стягуються аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку, що суттєво впливає на його матеріальний стан та не відповідає вимогам закону. Відповідач при подачі заяви про стягнення аліментів на утримання другої дитини не надала правдивої інформації, умисно ввела суд в оману з метою отримання права на більший розмір аліментів, не вказавши, що у нього на утриманні є також неповнолітня дитина - син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вважає, що наведені обставини є підставою для зменшення розміру аліментів шляхом стягнення їх у розмірі 1/3 частини його заробітку на утримання двох неповнолітніх дітей.
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_3 просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього судовими наказами від 18 листопада 2019 року та 18 грудня 2019 року, шляхом зменшення їх розміру, та стягувати з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - дочок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішення законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Ухвалено змінити розмір аліментів, які стягуються судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/20123/19 від 18 грудня 2019 року та судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/17694/19 від 18 листопада 2019 року, шляхом зменшення їх розміру, та стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - дочок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 , покликаючись на неправильну оцінку судом зібраних доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки задовольняючи позов про зменшення розміру аліментів, суд фактично надав оцінку двом іншим судовим рішенням (судовим наказам про стягнення аліментів) та встановив неправомірність їх видачі, тим самим переглянувши їх, що не передбачено ч. 1 ст. 170 ЦПК України. Судом не було враховано тієї обставини, що позивач є платоспроможним та має достатньо великий дохід для забезпечення утримання дітей у розмірі, який був визначений судовими наказами Луцького міськрайонного суду Волинської області. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов ОСОБА_3 .
Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавала.
Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2019 року з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини – дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 жовтня 2019 року та до досягнення нею повноліття (а.с.6).
На підставі іншого судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2019 року з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 грудня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).
Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_3 є батьком малолітньої дитини – сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебуває на його утриманні (а.с.19-21).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_3 свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачем при зверненні до суду із заявами про видачу судових наказів про стягнення аліментів не були вказані достовірні дані, у зв`язку з чим в сукупності з нього стягуються аліменти на двох дітей в розмірі 1/2 частки від його заробітку, що значно більше, ніж передбачено чинним законодавством.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Згідно з частинами 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану батьків дитини, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 всупереч положенням цивільного процесуального законодавства при наявності на утриманні двох неповнолітніх дітей двічі зверталась з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання на кожну дитину окремо, внаслідок чого судом було видано два судові накази про стягнення на кожну неповнолітню дитину аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину – однієї чверті, на двох дітей – однієї третини, на трьох і більше дітей – половини заробітку(доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Згідно із ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину – однієї чверті, на двох дітей – однієї третини, на трьох і більше дітей – половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Таким чином, ОСОБА_4 відповідно до вимог зазначених норм закону мала право звернутись до суду за видачею судового наказу про стягнення аліментів у розмірі однієї третини на двох дітей. Чинне законодавство не передбачає  стягнення аліментів на підставі судового наказу в розмірі  половини заробітку платника аліментів на утримання двох дітей.
Разом з тим, ч. 1 ст. 170 ЦПК України не надає право боржнику подати заяву про скасування судового наказу про стягнення аліментів, проте відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
З огляду на наведене, враховуючи також обставину, що на утриманні позивача є також неповнолітня дитина - син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що на час видачі судових наказів суду не було відомо, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про зменшення розміру аліментів до 1/3 частини доходу ОСОБА_3 на утримання двох неповнолітніх дітей.
Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення про задоволення позову ОСОБА_3 відповідає вимогам закону.
Покликання відповідача на високі доходи та платоспроможність позивача не може бути підставою для стягнення аліментів за судовим наказом у розмірі більшому, ніж встановлено законом.
Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалене судом рішення є незаконним і підлягає скасуванню через те, що суд першої інстанції фактично надав оцінку двом іншим судовим рішенням (судовим наказам про стягнення аліментів) та встановив неправомірність їх видачі, тим самим переглянувши їх, що не передбачено ч. 1 ст. 170 ЦПК України, є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки позивач як платник аліментів відповідно до ч. 7 ст. 170 СК України має право звертатися із позовом про зменшення розміру аліментів у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.
Інші наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для зміни оскаржуваного рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
                                    У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: