КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
Справа № 757/6659/20                                            Головуючий 1 інстанція -Батрин О.В.   
Провадження № 22-ц/824/3231/2021                       Доповідач 2 інстанція    - Суханова  Є.М.

 
                                                      П О С Т А Н О В А
                                                       іменем     України
 
17 лютого 2021  року                                                                    м.Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
            головуючого судді:                Суханової Є.М.,
            суддів:                                      Мостової Г.І., Гуля В.В.,
            за участю секретаря:             Карпенка В.Р.
 
           розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріян» до ОСОБА_1 , Приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича, Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсними електронних торгів,-
 
                                                              ВСТАНОВИЛА:
 
          В лютому 2020 року  до Печерського районного суду міста Києва надійшла справа, за  позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріян» до ОСОБА_1 , Приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича, Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсними електронних торгів.
Разом з позовом, представником позивача подано заяву про забезпечення позову, яку мотивує тим, що його законні права та інтереси порушено внаслідок реалізації (відчуження) приватним виконавцем Телявським Анатолієм Миколайовичем в рамках виконавчого провадження на підставі електронних торгів Державного підприємства «Сетам» на користь ОСОБА_1  належного ТОВ «Аріян» майна, а саме:
- Нежитлове приміщення № 71 (в літері А) загальною площею 195, 8 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1969076580000;
- Нежитлове приміщення, (в літері А): приміщення групи № 10, приміщення №№ 1-8 (групи приміщень № 11), приміщення № 1,2 (групи приміщень № 14) загальною площею 129, 3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1968981080000.
Окрім того, зазначає, що існує ризик, що відповідач може здійснити відчудження майнових прав на нерухоме майно, оскільки ОСОБА_1 передано зазначене нерухоме майно в іпотеку ОСОБА_2 для забезпечення виконання основного зобов`язання за договором позики № 01/08-19 від 01.08.2019 (відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), що унеможливить виконання рішення суду у справі у разі задоволення позовних вимог.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріян» - Філатової Тетяни Миколаївни про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріян» до ОСОБА_1 , Приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича, Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсними електронних торгів - задоволено.
Заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно нерухомого майна, що на праві власності належить ОСОБА_1 та передано в іпотеку ОСОБА_2 в рамках забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 01.08.2019, а саме:
- Нежитлове приміщення № 71 (в літері А) загальною площею 195, 8 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1969076580000;
- Нежитлове приміщення, (в літері А): приміщення групи № 10, приміщення №№ 1-8 (групи приміщень № 11), приміщення № 1,2 (групи приміщень № 14) загальною площею 121, 10 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1968981080000.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, апелянт Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлену з порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції  постановити нову, якою відмовити у її задоволені.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваній ухвалі  не зазначено ні доказів, ні обставин, з якими суд першої інстанції пов`язував необхідність  вжиття заходів забезпечення  позову та відповідні посилання чи обґрунтовані припущення про те, що вжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що  є реальні загрози не виконання чи утруднення невиконання рішення суду в майбутньому.
Згідно зі ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. У відповідності до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.
Відповідно до ст. 149 ч. 2 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Зі змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Як вбачається з матеріалів справи, що позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріян» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , Приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича, Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсними електронних торгів. 
Таким чином, враховуючи, що відповідач з метою уникнення можливої відповідальності за невиконання своїх цивільних обов`язків намагатиметьсяздійснити відчудження майнових прав на нерухоме майно, оскільки ОСОБА_1 передано зазначене нерухоме майно в іпотеку ОСОБА_2 для забезпечення виконання основного зобов`язання за договором позики № 01/08-19 від 01.08.2019 року, що унеможливить виконання рішення суду у справі у разі задоволення позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що при розгляді вказаної заяви суд першої інстанції дійшов вірного висновку про забезпечення заяви, так, як обраний спосіб забезпечення позову відповідає позовним вимогам та є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду й вирішення цивільної справи з метою захисту порушених прав та інтересів позивача.
Крім того, колегією суддів достовірно було встановлено, що між сторонами виник майновий спір  і потреба в застосуванні заходів забезпечення позову у даній справі не відпала, її розгляд по суті не закінчився.
З огляду на вищевикладене, позовні вимоги є спів мірними з обраними заходами забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги, апелянта не наводять жодних аргументів та не дають жодного доказу на підтвердження того, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, а також того, що накладення арешту на весь масив майна  відповідача будь-яким чином порушує його права.
Крім того, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ЕТБ N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Також, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
        Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постановлену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування постановленої ухвали суду.   
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -                       
 
                                                               ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу   Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича  залишити без задоволення.
        Ухвалу  Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

             Головуючий:                                        Є.М. Суханова
 
                    Судді:                                                  Г.І. Мостова 
                                                                                 В.В. Гуль