П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8113/20	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач/скаржник) звернувся до суду з позовом до ГУ ПФ України в Одеській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії ГУПФ України в Одеській області з проведення 24 лютого 2020 року уточнення розрахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну ї здоров`ю;
- визнати протиправними дії ГУПФ України в Одеській області з відмови, листом №4849-4671/Б-02/8-1500/20 від 12 червня 2020 року, в усуненні помилки допущеної при проведенні 24 лютого 2020 року перевірки нарахованої ОСОБА_1 , суми недоотриманої пенсії, за період з 24 лютого 2005 року по 22 липня 2011 року;
- зобов`язати ГУПФ України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 , недоплачені 85192,22 грн. недоотриманої пенсії, що нарахована за період з 24 лютого 2005 року по 22 липня 2011 року на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі №2-а-31/10/1509.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач наголошував, що йому на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі №2-а-31/10/1509, проведено перерахунок пенсії та нараховано доплату у розмірі 222870,20 грн. за період з 24 лютого 2005 року по 22 липня 2011 року, втім виплачено лише 137677,98 грн.
Таким чином, позивач впевнений в протиправності дій пенсійного органу щодо недоплаті йому 85192,22 грн. пенсії, що була нарахована на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі №2-а-31/10/1509. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії ГУПФ України в Одеській області з проведення 24 лютого 2020 року уточнення розрахунку вже нарахованої суми заборгованості зі сплати пенсії, на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі №2-а-31/10/1509, в результаті якого йому недоплачено 85192,22 грн.
04 січня 2021 року ГУПФ України в Одеській області подало відзив на апеляційну скаргу, за яким відповідач вказує, що ним було виявлено, що сума боргу, яка нарахована ОСОБА_1 в період з 24 лютого 2005 року по 22 липня 2011 року в розмірі 222870,20 грн., була розрахована без урахування відповідних сум. У зв`язку з чим, 24 лютого 2020 року пенсійним органом було проведено уточнення суми перерахунку, яка склала 137677,98 грн., та яка у березні 2020 року виплачена позивачу у повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.
Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Судом встановлено, що постановою Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі №2-а-31/10/1509 визнано неправомірною бездіяльність УПФ України в Іванівському районі Одеської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі-Закон №796-XII), виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною 1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі-№1058-IV). Зобов`язано УПФ України в Іванівському районі Одеської області здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону №796-XII, починаючи з 24 лютого 2005 року.
Листом ГУПФ України в Одеській області №18/Б-2 від 15 серпня 2016 року повідомлено позивача, що йому проведено з 22 січня 2015 року перерахунок пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2011 року по 22 липня 2011 року, доплата становить 222870 грн.
Згідно листа ГУПФ України в Одеській області від 07 лютого 2017 року №99/Б-1 ОСОБА_1 , на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі №2-а-31/10/1509, проведено перерахунок пенсії та нараховано доплату у розмірі 222870,20 грн. за період з 24 лютого 2005 року по 22 липня 2011 року.
В зазначеному листі вказано, що нарахована доплата в сумі 222870,20 грн., визначена правильно, тобто без виключення періоду з 24 лютого 2005 року по 31 жовтня 2005 року та, квітня 2010 року.
В подальшому ОСОБА_1 було виплачено 137677,98 грн.
Таким чином, різниця між нарахованою сумою недоотриманої пенсії за постановою Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі №2-а-31/10/1509 та виплаченою у березні 2020 року сумою, склала 85192,22 грн.
Позивач звернувся до ГУ ПФ із заявою, в якій просив повідомити причини зменшення нарахованої на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі №2-а-31/10/1509 (далі - Постанова суду) суми недоотриманої пенсії за період з 24 лютого 2005 року по 22 липня 2011 року. На яку ГУ ПФУ, листом №3558-3363/6-02/8-1500/20 від 12 травня 2020 року повідомило, що в результаті перевірки було з`ясовано, що початкова сума 222870,20 грн. нарахована без урахування виплачених сум (розміру щомісячної пенсійної виплати). У зв`язку з чим, 24 лютого 2020 року проведено уточнення суми перерахунку, яка склала 137677,98 грн.
Згідно розпорядження №114907 від 09 липня 2015 року (з розрахунком пенсії) на виконання Постанови суду, вбачається, що, зокрема, станом на 01 січня 2006 року, розмір виплачуваної пенсії складав 776,87 грн., розмір недоотриманої в січні 2006 року пенсії склав 2475,63 грн., з яких - 2425,63 грн., - розмір недоотриманої в січні 2006 року , пенсії, 50 грн. - підвищення за кодом нарахування 709, а загальний розмір пенсії, яка підлягала виплаті в січні 2006 року - 3252,50 грн.
Розміри сум недоотриманої позивачем пенсії, щомісячно, в період з грудня 2005 року по 1 липень 2011 року, зазначений в розпорядженні № 114907 від 09 липня 2015 року та доданому розрахунку пенсії співпадають з розмірами сум недоотриманої пенсії, які, помісячно, визначені у протоколі індивідуального перерахунку пенсії від 13 липня 2015 року №0/Р 114907. Крім того, протоколом індивідуального перерахунку пенсії від 13 липня 2015 року №0/Р 114907, підтверджено, що загальна сума недоотриманої пенсії за період з 2005 року по 2011 рік, складає 222870,20 грн.
25 травня 2020 року позивач звернувся до ГУ ПФ в Одеській області з заявою, в якій просив усунути помилку, допущену при проведенні 24 лютого 2020 року, і перевірки нарахованої суми недоотриманої, за період з 24 лютого 2005 року по 22 липня 2011 року, та виплатити недоплачені 85192,22 грн. недоотриманої пенсії, що нарахована за період з 24 лютого 2005 року по 22 липня 2011 року на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі №2-а-31/10/1509.
ГУ ПФ в Одеській області, листом №4849-4671/5-02/8-1500/20 від 12 червня 2020 року, відмовило позивачу у задоволенні заяви з посиланням на те, що у рішенні суду зазначено, що пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду; заподіяну здоров`ю, необхідно призначити: відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону №796-XII, починаючи з 24 лютого 2005 року, при цьому не вказано, що необхідно перераховувати з подальшим підвищенням і прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим, в 2017 році проведено уточнення розрахунку пенсії по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону №796-XII, починаючи з 24 лютого 2005 року, тобто, виходячи із прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність станом на 24 лютого 2005 року без подальшого його збільшення.»
Не погоджуючись з викладеним, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з того, що ГУПФ України в Одеській області не здійснено протиправних дій, оскільки згідно постанови Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі №2-а-31/10/1509 пенсійний орган не зобов`язано перераховувати пенсію позивачу з урахуванням подальшого підвищення прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Таким чином в 2017 році правомірно проведено уточнення розрахунку пенсії по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи із прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність станом на 24 лютого 2005 року, без подальшого його збільшення.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до такого.
Так предметом спору у цій справі є правомірність дій ГУ ПФ України в Одеській області щодо проведення 24 лютого 2020 року уточнення розрахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача, а підставою позову - невиконання постанови Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі №2-а-31/10/1509, що набрала законної сили.
Тобто, спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем постанови Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі №2-а-31/10/1509, що набрала законної сили.
Разом з тим, ОСОБА_1 оскаржив дії ГУ ПФ України в Одеській області щодо невиконання вказаної постанови Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року шляхом подання нового адміністративного позову, а не заяви в порядку статті 383 КАС України.
Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.
У разі порушення зазначеного порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду - провадження у справі належить закривати з посиланням на те, що спір вирішений судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року по справі №522/10140/17, від 29 липня 2020 року по справі №580/1264/19.
Проте, суд першої інстанції при розгляді справи не звернув на це уваги і повторно досліджував та перевіряв правомірність і обґрунтованість конкретних підстав щодо права ОСОБА_1 на призначення, нарахування та виплату пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, які вирішенні Вищим адміністративним судом України в постанові від 22 січня 2015 року по справі №2-а-31/10/1509
Так, відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За змістом частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).
Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за  КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Отже, суд першої інстанції повинен був з`ясувати, чи не були оскаржувані дії відповідача пов`язані з виконанням судового рішення, чи є самостійним предметом спору.
Колегія суддів, проаналізувавши предмет позову у цій справі, дійшла висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення (постанови Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі №2-а-31/10/1509), яким відповідача зобов`язано здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 24 лютого 2005 року.
Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту - зобов`язати ГУ ПФ України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 , недоплачені 85192,22 грн. недоотриманої пенсії, що нарахована за період з 24 лютого 2005 року по 22 липня 2011 року на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі №2-а-31/10/1509 - є одним із способів виконання постанови Вищого адміністративного суду України.
Отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
Відтак, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. За вказаних обставин, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 382 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.
У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Суд першої інстанції у цій справі при вирішенні спору не дослідив характер правовідносин, що виникли між сторонами та не звернув увагу, що підставою звернення до суду з даним позовом є невиконання судового рішення, та як наслідок допустив порушення норм матеріального та процесуального права, яке полягає у незастосуванні спеціальних правових норм, які передбачені у статтях 382, 383 КАС України.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Спір у справі, що розглядається, є тотожним спору у справі №2-а-31/10/1509, оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 820/4261/18, № судового рішення в ЄДРСРУ 80980007.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240    цього  Кодексу.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи помилково застосовані норми процесуального права, а тому, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про закриття провадження по справі.
Керуючись ст.ст. 308,  309,  315,  321,  322,  325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року - скасувати.
Ухвалити у справі постанову, якою провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 01.03.2021 р.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.