Справа № 447/142/18                                Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М. 
Провадження № 22-ц/811/179/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                       Головуючого судді: Мікуш Ю.Р..
                                                       суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.,
                                                       секретар: Іванова О.О.
з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2                        
розглянувши у відкритому   судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог Новосілко-Опарська сільська рада Миколаївського району Львівської області, Миколаївська державна нотаріальна контора Львівської області,- про визнання заповіту недійсним та встановлення родинних відносин,-
ВСТАНОВИВ:

16.01.2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом про визнання заповіту недійсним та встановлення родинних відносин. Свої вимоги обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Новосілки-Опарські Миколаївського району Львівської області померла їх тітка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , рідна сестра ОСОБА_7 (батька позивачів, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ) У зв`язку із смертю ОСОБА_6 у відповідності до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина на належне їй майно. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є рідними сестрами, батьками яких були: ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .
Матір"ю їхнього батька, тобто бабою по батьківській лінії, була ОСОБА_11 , цей факт родинних відносин стверджується відомостями про батьків, наявними у свідоцтві про народження ОСОБА_7 .
ОСОБА_11 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у селі Новосілка-Опарська Миколаївського району Львівської області, була також матір"ю ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та жительки села Новосілки-Опарські Миколаївського району Львівської області, яка доводилася їм рідною тіткою по батьковій лінії (рідна сестра батька).
30 червня 2017 року секретарем Новосілко-Опарської сільської ради Миколаївського району Львівської області за реєстраційним № 28 був посвідчений заповіт ОСОБА_6 , яким вона зробила таке розпорядження щодо свого майна на випадок своєї смерті: земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею: 0,2819га; 0,0737га; 0,3011га спадкодавець заповіла відповідачу ОСОБА_5 , все інше своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати спадкодавцю на день її смерті -відповідачу ОСОБА_1 .
З вказаним заповітом позивачі по справі не згідні, оскільки їхні права і законні інтереси порушено у цьому документі як спадкоємців за законом, і посвідчення заповіту відбувалося з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: ст. 56 ЗУ «Про нотаріат» ст.ст. 1247,1251,1257 ЦК України, вимог Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5 (далі-Порядок). Вважають, що спірний заповіт не відображав дійсної волі тітки, тому що у неї не було жодних мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь відповідачів, особливо відповідача ОСОБА_1 , якого вона не знала, який був для неї зовсім чужою людиною, ніколи її не доглядав, з нею не проживав, нічим не допомагав, матеріально не підтримував. Зазначають, що оспорюваний заповіт був складений за наполяганням відповідача ОСОБА_5 , під його впливом та за його участі.
Окрім того, в порушення вимог ч. 3 ст. 45 Закону України «Про нотаріат» та абзацу 8 п. 1.4. розділу ІІІ Порядку в оспорюваному заповіті не зазначено, внаслідок якої саме фізичної вади заповідач не могла самостійно підписати заповіт, ознайомитись із заповітом особисто, а також відсутні відомості про роз"яснення свідкам, присутнім при посвідченні заповіту та особі, яка підписала заповіт замість заповідача, вимог ст. 1255 Цивільного кодексу України.
Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, а саме: що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Новосілки-Опарські Миколаївського району Львівської області, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка та жителька села Новосілки-Опарські Миколаївського району Львівської області, доводилася рідною тіткою по батьковій лінії (рідна сестра батька ОСОБА_7 ) ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПІТ. НОМЕР_1 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 РНОКПП: НОМЕР_2 .
В решті позову відмовлено.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 листопада 2019 року в частині відмови в позові оскаржила позивач ОСОБА_3 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Стверджує, що категорично не погоджується з висновком суду про те, що «незначні , формальні порушення процедури посвідчення заповіту, на які посилаються позивачі не можуть визнаватися підставою недійсності цього правочину». Стверджує, що порушення, які були допущені при посвідченні заповіту не є формальними та незначними, оскільки їх додержання прямо та чітко виписане в законі, і закон не поділяє ці порушення на значні та незначні, а їх недотримання є порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту, що власне і тягне за собою його недійсність, на чому акцентує увагу апеляційного суду. Суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги той факт, що запис «особи встановлено, дієздатність перевірено» був внесений у заповіт формально, насправді особи не встановлювались. Текст заповіту заповідачу не зачитувався, свідки не дали суду чітких пояснень, де і ким посвідчувався заповіт. Стверджує, що заповіт не відображав дійсної волі заповідача, оскільки при житті ОСОБА_6 говорила у присутності родини, що все своє заповість на свого племінника ОСОБА_12 (син позивача ОСОБА_13 ). Вважає, що оспорюваний заповіт був складений за наполяганням відповідача ОСОБА_5 , під його впливом та за його участю. Просить скасувати рішення суду в частині відмови у позові та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. 
Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.
Позивачі по справі та їх представник в судове засідання не з`явилися, надіслали суду клопотання про слухання справи у їх відсутності.
Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Стецик О.П. на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За приписами частини першої ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Матеріалами справи та судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Новосілки-Опарські Миколаївського району Львівської області померла тітка позивачів ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч.1 ст. 1220 Цивільного кодексу України (далі ЦК) відкрилася спадщина на належне їй майно.
Згідно частини другої ст.1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. (ч.1 ст.1221 ЦК).
30 червня 2017 року секретарем Новосілко-Опарської сільської ради Миколаївського району Львівської області за реєстраційним номером №28 був посвідчений заповіт від імені ОСОБА_6 , яким вона розпорядилася своїм майном на випадок смерті, а саме: земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2819 га; 0,0737 га; 0,3011 га спадкодавець заповіла відповідачу ОСОБА_5 , все інше майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати спадкодавцю на день її смерті – відповідачу ОСОБА_1 .
За змістом частини першої ст.1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. (ст.1233 ЦК).
Згідно ст.1247 ЦК заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання.
Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.
Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.
Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (ст.1251 ЦК).
За ст.1257 ЦК заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту тягне за собою його недійсність.
За позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції прописав, що недотримання будь-яких інших вимог, які є формальними та незначними, не може бути наслідком недійсності заповіту на підставі ч.1 ст.1257 ЦК. 
Судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення прописано, що незначні порушення складення, підписання заповіту не тягнуть його недійсність, якщо вони не впливають на вільне волевиявлення заповідача, є формальними.
Із висновками суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується, не вважає порушення вчинені при посвідченні заповіту формальними, а такими, що є суттєвими, їх дотримання вимагається Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок), Законом України «Про нотаріат» (далі Закон), Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Згідно вимог вище зазначених нормативних актів, заповіт має бути складено у письмовій формі, із зазначенням місця і часу його складення, дати та місця народження заповідача та підписано заповідачем особисто.
Із змісту заповіту не вбачається, що такий складений та посвідчений секретарем сільської ради за проханням самої заповідачки ОСОБА_6 , не встановлено особу заповідачки згідно паспортних даних заповідача та свідків. У заповіті зазначено, що такий складений у зв`язку з хворобю, в той час як допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що заповідачка ОСОБА_6 по віку була спрацьована, ходила з палочкою, однак працювала на городі, була ходяча, все розуміла. Зазначене суперечить вимогам ст. 43 Закону України «Про нотаріат» , Порядку.
Заповіт складався власноручно по місцю проживання ОСОБА_6 , однак надалі такий був надрукований поза межами адреси і місця складення заповіту у житловому будинку ОСОБА_6 та підписувався невідомо у який спосіб свідками (у них вдома чи у сільській раді), оскільки власноручно складеного заповіту немає. Порядком та Законом «Про нотаріат», Інструкцією не вимагається переробляти заповіт, складений власноручно у присутності заповідача, на його вимогу, в присутності свідків надрукований технічними засобами поза межами заповідача, без його підпису , без зазначення місця складення заповіту.
У тексті складеного заповіту відсутні ідентифікуючі дані про свідків, їх місце проживання, за чиїм проханням такі викликані та у зв`язку з чим.
В порушення положень абз.3 частини 2 ст. 1248 ЦК не прописано через які саме фізичні вади заповідач не може прочитати заповіт та підписати його. Згідно пояснень, даних в судовому засіданні 28.03.2019 року відповідачем ОСОБА_5 ,встановлено, що « ОСОБА_6 була у добрій фізичній формі, самостійно ходила, була лише згорблена, працювала мотичкою в полі, мала на нозі рану, фізичних вад не мала жодних».
Відтак, судом при вирішенні справи не встановлено ні із змісту заповіту, ні з пояснень учасників справи, свідків, яка дійсна причина складення заповіту від імені ОСОБА_6 у присутності свідків вдома та чи відповідала така її волевиявленню чи перевірялася дієздатність особи заповідача, свідків, які були запрошені секретарем сільської ради.
Суд, враховуючи наведене вище, вважає, що оспорюваний позивачами заповіт суперечить вимогам ст.207 ЦК.
Згідно пункту 6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складення заповіту особою, яка не мала на це права, або складення з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту.
Судом при вирішенні апеляційної скарги приймаються до уваги доводи апелянта про те, що заповідач, яка була відповідно до свого віку, у добрій        фізичній «формі», працювала, ходила з палкою, не могла скласти заповіт на чужу їй людину ОСОБА_14 , якого не знала, такий не був її родичем, однак мав таке ж ім`я « ОСОБА_12 » на якого ОСОБА_6 мала наміри заповісти все своє майно і про це говорила відкрито, про що знали всі родичі.
Враховуючи те, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, що суд першої інстанції зауважив, що мають місце порушення при складанні заповіту, однак відніс такі до формальних, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої ст.376 п.3,4 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1п.3,4; 383, 384, 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 листопада 2019 року задовольнити.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 листопада 2019 року скасувати в частині відмови у визнанні заповіту недійсним.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Визнати недійсним заповіт складений від імені ОСОБА_6 РНОКПП НОМЕР_3 , посвідчений 30 червня 2017 року секретарем Новосілко-Опарської сільської ради Миколаївського району Львівської 0бласті Дякунчаком Олегом Юрійовичем за реєстровим номером №28.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 16 лютого 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк