ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2021 року
м. Київ
справа № 750/6017/19
провадження № 51-3493км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря 
судового засідання                       ОСОБА_4 , 
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
засудженого                                   ОСОБА_6 ,
захисника                                        ОСОБА_7 ,
представника потерпілої             ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11 березня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 27 травня 2020 року, постановлені у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Санкт-Петербурга Російської Федерації, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11 березня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 24 грудня 2018 року о 20 год, у квартирі АДРЕСА_2 під час вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та  ОСОБА_12 , у ході конфлікту між ним та потерпілим ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті і, хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, умисно наніс потерпілому не менше 44 ударів у ділянки голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, від чого настала його смерть. 
Ухвалою Чернігівського  апеляційного суду від 27 травня 2020 року вирок у частині розміру стягненої моральної шкоди змінено, та стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 , як законного представника ОСОБА_14 , 200 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 не погоджується із судовими рішеннями з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги захисник стверджує, що у кримінальному провадженні не встановлено достатньо доказів для доведення винуватості його підзахисного у інкримінованому йому злочині, однак при цьому за наявності підстав для закриття кримінального провадження місцевий суд приписи пункту 3 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) не виконав.
Крім того, на переконання скаржника, в основу обвинувального вироку суду покладено ряд недопустимих доказів. Так, протокол обшуку квартири 25 грудня 2018 року проведено з порушенням вимог, встановлених статтею 233 КПК, при цьому ухвала слідчого судді, якою легалізовано такий обшук, не відповідає статті 370 цього Кодексу, та не містить підстав законності проведеної слідчої дії без дозволу суду. Крім того, недопустимим, на переконання захисника, є протокол огляду від 13 березня 2019 року та, як наслідок висновок експерта від 05 квітня 2019 року № 126.
Під виглядом слідчих експериментів у кримінальному провадженні фактично було здійснено допит свідків за межами приміщення органу досудового розслідування, у ході якого, всупереч статтям 384, 385 КПК, права та обов`язки учасникам слідчої дії не роз`яснювалися, що тягне за собою недопустимість протоколів, складених за наслідками їх проведення.
Вищезазначені порушення місцевого суду, попри посилання на них стороною захисту, залишені поза увагою суду апеляційної інстанції, а тому ухвала апеляційного суду вимогам статті 419 КПК не відповідає.
Більше того, захисник вважає безпідставною відмову у задоволенні клопотання у порядку частини 3 статті 404 КПК про повторне дослідження доказів, а саме про повторний допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , експерта ОСОБА_15 та дослідження протоколів слідчих експериментів та відео відтворення.
Суд апеляційної інстанції не надав оцінки доводам сторони захисту про тиск з боку органів правопорядку на свідка ОСОБА_11 , який під час другого допиту в суді змінив свої свідчення, надані ним 09 січня 2020 року, що призвело до покладення в основу обвинувального вироку суду недопустимих показань.   
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 наполягав на незаконності судових рішень, з підстав, викладених ним у поданій касаційній скарзі. Засуджений ОСОБА_6 підтримав скаргу свого захисника, стверджував про недоведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Прокурор у судовому засіданні зазначила про необґрунтованість тверджень захисника, наведених ним на обґрунтування необхідності скасування судових рішень, а відтак і про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.   
Представник потерпілої ОСОБА_8 наполягав на відсутності підстав для зміни чи скасування судових рішень, постановлених стосовно ОСОБА_6 . 
Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, засудженого, прокурора та представника потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.   
Відповідно до статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Доводи касаційної скарги захисника про неповноту судового розгляду та невідповідність  висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам вчинених злочинів згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Виходячи зі змісту вимог статті 370 КПК, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як зазначено в частині 2 статті 419 КПК, при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. На виконання цієї вимоги в ухвалі слід проаналізувати, зіставивши з наявними у справі та додатково поданими матеріалами, всі наведені в апеляційній скарзі доводи й обґрунтувати кожен із них.
Однак, як встановлено у ході касаційного перегляду, вищезазначених вимог апеляційним судом у повному обсязі дотримано не було.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі та кваліфікував його дії за частиною 1 статті 115 КК. 
Не погоджуючись із обвинувальним вироком суду, сторона захисту звернулася зі скаргою до суду апеляційної інстанції, в якій, у тому числі, наводила доводи про недопустимість доказів, покладених в основу рішення про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Апеляційний суд належно перевірив твердження захисника про недопустимість протоколу обшуку від 25 грудня 2018 року, проведеного у квартирі ОСОБА_9 у його присутності, та не встановив порушень статей 233 – 236 КПК, оскільки правомірність проникнення до житла була предметом розгляду слідчим суддею, за наслідками якого слідча дія була легалізована у встановленому частиною 3 статті 233 цього Кодексу порядку. 
Необґрунтованими визнав суд і доводи сторони захисту про недопустимість висновку експерта від 05 квітня 2019 року № 126, оскільки слідча дія внаслідок якої було отримано об`єкти експертного дослідження була проведена з дотриманням вимог, передбачених частиною 3 статей 233, 234 КПК. З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Предметом перевірки суду апеляційної інстанції була також законність проведених слідчих експериментів за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 у домоволодінні останнього та за його згоди, які детально відтворили обставини подій, учасниками яких вони були. Протоколи, складені за наслідками проведених слідчих експериментів, містять роз`яснення прав та обов`язків учасників слідчої дії, згідно зі статтями 66, 67 КПК, а дані, викладені у них, відповідають зафіксованим на відеозаписах обставинам вчинення злочину, продемонстрованими ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та  ОСОБА_9 . А тому підстав вважати їх недопустимими, як про те зазначав захисник, апеляційний суд обґрунтовано не знайшов.
Разом з тим, як встановлено у ході касаційного провадження, поза увагою апеляційного суду залишилася заява ОСОБА_11 (аркуш 169, том справи 3), в якій він стверджував про моральний та психологічний тиск на нього з боку правоохоронних органів 24 лютого 2020 року під час допиту у суді як свідка про обставини вчинення злочину, у ході якого він повідомив, що під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 відбувся словесний конфлікт, який переріс у бійку, в результаті чого засуджений наніс потерпілому неодноразових ударів у різні частини тіла. 
Виходячи із положень статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу про застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24 червня 2010 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року).
Однак апеляційний суд, попри посилання стороною захисту на вищезазначені обставини, заяву свідка  ОСОБА_11 залишив без відповідного реагуваннята не навів достатніх мотивів спростування тверджень захисника про недопустимість його свідчень внаслідок застосовування тиску зі сторони посадових осіб.
Таким чином висновки апеляційного суду про законність та вмотивованість судового рішення, яке оскаржувалося, є передчасними, оскільки під час апеляційного провадження залишились не перевіреними належним чином доводи сторони захисту.
Враховуючи зазначене, ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 419 КПК, в зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, на підставі пункту 1 частини 1 статті 438 цього Кодексу, а провадження – новому розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи апеляційному суду слід врахувати наведене, ретельно, використовуючи усі процесуальні можливості, здійснити перевірку доводів захисника про застосування у кримінальному провадженні незаконних методів слідства, після чого з урахуванням усіх обставин і вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, ухвалити законне, обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів.
Касаційний розгляд здійснюється згідно з правилами розгляду в суді апеляційної інстанції з урахуванням певних особливостей (стаття 434 КПК). У свою чергу, стаття 418 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції ухвалює рішення у порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу, який зобов`язує суд, серед іншого, визначити питання про запобіжний захід.
З метою забезпечення апеляційного перегляду справи, як складової кримінального провадження, з урахуванням ризику переховування від суду, під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного за скоєння злочину, ОСОБА_6 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 27 травня 2020 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обратиобвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 13 травня 2021 року включно.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3