П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/2870/20	

Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.
рішення суду першої інстанції прийнято у 
м. Миколаїв, 24 вересня 2020 року
додаткове судове рішення прийнято 03.11.2020р.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішень від 16.06.2020 року, від 03.07.2020 року, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16.06.2020 р. про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з її заявою від 15.06.2020 р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди, з урахуванням фактично сплачених сум, починаючи з 12.03.2019 року; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.07.2020 р. про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із її заявою від 01.07.2020 р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 29.01.2020 р. №7/1-226/20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року.
В обґрунтування позову вказано, що відповідач протиправно відмовив їй у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди, оскільки її стаж складає 25 років 01 місяць 05 днів, що підтверджується довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (надалі-ТУ ДСА України в Миколаївській області) та відповідає 90%. Також, на думку позивача, відповідач протиправно відмовив їй у здійснені перерахунку з 19.02.2020 р. у зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди, адже у відповідності до висновків, викладених в рішенні Конституційного суду України від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020, пенсійний орган зобов`язаний здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) від 16.06.2020 р. про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з її заявою від 15.06.2020 р.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) від 03.07.2020 р. про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 01.07.2020 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) здійснити перерахунок раніше призначеного щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 29.01.2020 р. №7/1-226/20 про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з 19.02.2020 у розмірі 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, ОСОБА_1 та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області подано до суду апеляційні скарги, у яких кожен з апелянтів посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати прийняті судові рішення у відповідних частинах.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом ОСОБА_1 зазначено, що судом першої інстанції не було ухвалено рішення стосовно другої вимоги – зобов`язання відповідача здійснити позивачці, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум, прочинаючи з 12.03.2019р. На думку апелянта, ПФ помилково було визначено та здійснюються виплати із відсоткового розміру 80%, оскільки нею надано відповідні документи на підтвердження необхідного стажу для визначення саме такого відсотку – 90%. До того ж, апелянт у своїй скарзі наголошує стосовно четвертої позовної вимоги, що призначення та перерахунок пенсії (довічного грошового утримання) є різними за змістом та механізмом процедурами, тому розмір довічного грошового утримання у відсотках, який встановлено на момент призначення не може бути зменшено. За вказаних обставин, ОСОБА_1 просить скасувати судове рішення від 24.09.2020 року в частині якою відмовлено у задоволенні іншої частини вимог та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 
25.10.2020 року від ОСОБА_1 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 420/2870/20 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 12.03.2019 року. 
За вказаною заявою ОСОБА_1 , судом першої інстанції було ухвалено додаткове судове рішення.
11.11.2020 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява до апеляційної скарги, у якій апелянт відмовилась від апеляційної скарги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 12.03.2019 року. В іншій частині апеляційну скаргу просила задовольнити.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2021 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 12.03.2019 року – закрито, у зв`язку із відмовою апелянта у цій частині від апеляційної скарги.
23.11.2020 року за вхід. № 23307/21 від відповідача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначено про хибність доводів апелянта ОСОБА_1 , оскільки розмір щомісячного грошового забезпечення судді у відставці, про який зазначається позивачкою у справі, був передбачений приписами ЗУ №2453, в той час, як до спірних правовідносин слід застосовувати ЗУ №1402-VIII. 
У своїй апеляційній на додаткове судове рішення, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області вказує про помилковість висновків суду першої інстанції, з огляду на те, що діючим на момент виникнення спірних правовідносин ЗУ №1402- VIII, визначено розмір щомісячного довічного утримання судді у відставці – 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки грошового утримання судді. Таким чином, на думку апелянта, відсутні підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачки як судді у відставці виходячи з 90% грошового забезпечення судді, який працює на відповідній посаді, оскільки таке було закріплено раніше діючим Законом № 2453-VI. До того ж, як зауважує апелянт ГУ ПФУ в Миколаївській області, зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та роботи на посаді консультанта по статистиці ні раніше діючим, ні на даний час діючим законодавством не передбачено, у зв`язку із чим на думку апелянта, ОСОБА_1 правомірно було призначено та виплачувалось довічне грошове утримання судді у відставці з 12.09.2019 року з розрахунку 80% грошового забезпечення судді, який працює на відповідній посаді.
Відповідно до приписів ст. 311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній матеріалів.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Позивач є суддею у відставці Ленінського районного суду м. Миколаєва відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 26.02.2019 р. №568/0/15-19, у зв`язку з поданням заяви про відставку.
З 12.03.2019 р. позивачу призначено щомісячне довічне грошове утриманню судді у відставці у відповідності до п. 25 Розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402 (далі Закон №1402), з визначенням розміру 80% та стажу роботи 19 років 7 місяців 1 день.
ТУ ДСА у Миколаївській області видано довідку про розрахунок стажу судді, який надає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яку позивач надала разом із заявою 15.06.2020 р. до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області для здійснення перерахунку.
16.06.2020 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області ухвалило Рішення №17/2/03.04-р, яким відмовило позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.
29.01.2020 року ТУ ДСА в Миколаївській області видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2020, яку позивач надала разом із заявою 01.07.2020 р. до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області для здійснення перерахунку.
03.07.2020 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області ухвалило Рішення №20/1/03.04-р, яким відмовило позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.
Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, ОСОБА_1 звернулась із даним позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 25 років 1 місяць 05 днів, то вона має право на щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50%+2%*5 років). Відтак, є обґрунтованими позовні вимоги про скасування спірних рішень відповідача, а також зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді позивачу на підставі довідки ТУ ДСА у Миколаївській області від 29.01.2020 р. №7/1-226/20 про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з 19.02.2020 у розмірі 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стосовно вимоги щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивача у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, суд першої інстанції зауважив про відсутність підстав для застосування розміру 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України Про судоустрій і статус суддів №2453-VI від 07.07.2010. Але, з 19.02.2020, тобто з моменту набрання чинності Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020, Закон України Про судоустрій і статус суддів №2453-VI від 07.07.2010 в частині регулювання щомісячного грошового утримання, остаточно втратив чинність.
Ухвалюючи додаткове судове рішення від 03.11.2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що при ухваленні рішення від 24.09.2020 р. у справі №400/2870/20 судом не ухвалено рішення щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% з 12.03.2019 р., з урахуванням раніше виплачених сум. До того ж, суд першої інстанції зазначив, що під час розгляду справи були досліджені докази щодо усіх позовних вимог і суд дійшов висновку щодо протиправності рішення відповідача від 16.06.2020 р. про відмову у перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з її заявою від 15.06.2020 р. Однак, не ухвалено рішення щодо вимоги про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з моменту призначення - 12.03.2019 р. у розмірі 90% від суддівської винагороди.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, яких він дійшов під час розгляду даної справи та ухвалення оскаржуваних рішень, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (надалі - Закон № 1402-VIII, чинний на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Згідно з ч.. 1,2 ст. 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У відповідності до ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIІІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (ч. 4 ст. 142 Закону №1402-VIІІ).
Суддівська винагорода, у розумінні ч.ч. 2,3 ст. 135 Закону №1402-VIII,складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді становить:1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
При цьому, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
За приписами п. 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI.
Водночас, Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.
Пунктом 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII передбачено поетапне збільшення розміру посадового окладу судді починаючи з 1 січня 2017 року.
З 1 січня 2020 року змінився розмір посадового окладу судді, який становить: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно з п. 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді» Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020.
Так, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.
У вказаному рішенні наголошено, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013).
Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнав неконституційним.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Приписами статті 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Враховуючи наведене вище, суд зазначає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин, до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним.
Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що перерахунок, який просить здійснити позивач з 19.02.2020, обумовлений датою ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.
Отже, на думку судової колегії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме з 19.02.2020р., наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII з урахуванням нових розмірів грошового забезпечення судді, який працює на відповідній посаді.
При цьому, зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.
Апеляційним судом з матеріалів справи встановлено, що звертаючись до відповідача із заявою від 01.07.2020р. щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 було надано довідку, видану ТУ ДСА України в Миколаївській області від 29.01.2020 року № 7/1-226/20 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Окрім цього, питання перерахунку раніше призначеного щомісячного грошового утримання суддів у відставці прямо врегульовано ч.4 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII - у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що оскільки на позивача розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці з 19.02.2020 року їй має бути перераховано згідно з зазначеною вище довідкою, про що зроблено вірні висновки у рішенні суду першої інстанції.
Правові висновки суду першої інстанції у даній справі, з якими погоджується апеляційний суд, узгоджується з правовим Верховного Суду викладеним у постанові від 16.06.2020 року по справі № 620/1116/20.
Зазначена справа № 620/1116/20 є типовою та відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 620/1116/20 від 16.06.2020, яке набрало законної сили 07.08.2020р.
За приписами ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
При цьому, стосовно відсоткового розміру, з якого має обраховуватись щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки ТУ ДСА України в Миколаївській області починаючи з 19.02.2020р., колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України №1402-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Як вірно було встановлено судом першої інстанції та підтверджується апеляційним судом відповідно до наявних в матеріалах справи письмових доказів, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 25 роки 01 місяць 05 днів, тобто 5 понаднормових років понад 20 років роботи на посаді судді, що в силу вимог ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII є підставою для збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання на 10 відсотків грошового утримання судді.
Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що для застосування розміру 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про який просить позивач, немає ніякої підстави, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI. Але, з 18.02.2020 року з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020 року, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» » від 07.07.2010 року № 2453-VI в частині регулювання щомісячного грошового утримання, втратив чинність.
Тобто, діючим Законом, передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.
Неможливо використовувати для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що у випадку проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача з 19.02.2020 року, процентне співвідношення суддівської винагороди повинно складати 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що вірно було обраховано судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення від 24.09.2020 року.
За вказаних обставин, з 19.02.2020 року для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 розмір такого грошового забезпечення обраховується з урахуванням 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.
Таким чином, доводи ОСОБА_1 є необґрунтованими щодо застосування для перерахунку її довічного грошового утримання як судді у відставці з 19.02.2020р. з обрахунку 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, у зв`язку із чим, апеляційна скарга ОСОБА_1 у цій частині задоволенню не підлягає.
Посилання ОСОБА_1 у своїй скарзі на вимоги Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та висновки Великої палати Верховного Суду, зроблені у зразковій справі № 240/5401/18 колегія суддів оцінює критично, позаяк вказані регулюють інші правовідносини, а саме учасником яких є військовослужбовці, в той час як позивачка є суддею у відставці та правовідносини, пов`язані з її довічним грошовим утриманням судді у відставці регулюються ЗУ №1402-VIII.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги Головного управління ПФУ в Миколаївській області, колегія суддів зазначає про їх необґрунтованість, оскільки на момент призначення позивачці довічного грошового утримання судді у відставці, з 12.03.2019 року, п. 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення ЗУ № 1402-VIII чинний до 18.02.2020р., було передбачено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді, який не проходив кваліфікаційне оцінювання. Становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень ЗУ № 2453-VI. При цьому, за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Тобто, станом на 12.03.2019 року, щомісячна грошова винагорода судді у відставці обраховувалась саме з урахуванням вказаних законодавчих вимог. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що з часу призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (12.03.2019) відповідачем невірно нараховано та виплачено його розмір, виходячи з 80% суддівської винагороди, замість 90%. Позивач зверталась із відповідною заявою до відповідача про проведення перерахунку, однак отримала відмову у рішенні від 16.06.2020 р. 
При цьому, наявними у матеріалах справи письмовими доказами підтверджено наявний ОСОБА_1 стаж 25 років 01 місяць 5 днів, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача від 16.06.2020 р. про відмову у перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з її заявою від 15.06.2020 р.
Водночас, у зв`язку із тим, що під час ухвалення рішення у даній справі від 24.09.2020р., судом попередньої інстанції помилково не було ухвалено рішення щодо вимоги про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з моменту призначення - 12.03.2019 р. у розмірі 90% від суддівської винагороди, було прийнято додаткову постанову від 03.11.2020 року. 
Разом з тим, судом першої інстанції вірно враховано, що з 19.02.2020 року відсутні підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90% грошового утримання судді.
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно із його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Доводи апеляційних скарг є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року та додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року у справі № 400/2870/20 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повне судове рішення складено та підписано 04 березня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.