Ухвала 
 
11 лютого 2021 року 
м. Київ
 
справа № 520/16281/15-ц
провадження № 61-1229ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору дарування удаваним правочином і визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності, визнання права власності, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору дарування удаваним правочином і визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності, визнання права власності. 
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 18 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано договір дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 від 26 квітня 1994 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, удаваним та визнано його договором купівлі-продажу.
 
Визнано 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37,3 кв.м., загальною площею 62,8 кв.м. з надвірними спорудами: літ. «Г», літ. «Д» - вбиральні, літ. «Е», літ. «Ж» - навіси, І, ІІ - вимощення, ІV - шахта, №1-8 - огорожа, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому літ. «А», жилою площею 37,3 кв.м., загальною площею 62,8 кв.м. з надвірними спорудами: літ. «Г», літ. «Д» - вбиральні, літ. «Е», літ. «Ж» - навіси, І, ІІ - вимощення, ІV - шахта, №1-8 - огорожа, розташованого на земельній ділянці, площею 0,0648 га.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0648 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110136900:33:022:0023.
 
Визнано за ОСОБА_1 право на 1/2 частку збудованого, але не прийнятого в експлуатацію, житлового будинку під літ. «Б1» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 233,0 кв.м., житловою площею 72,5 кв.м., відповідно до технічного паспорта від 04 лютого 2016 року.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки "HYUNDAI", моделі І30, 2008 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 , легковий комбі, номер кузова НОМЕР_2 , та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля марки "HYUNDAI", моделі І30, 2008 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 , легковий комбі, номер кузова НОМЕР_2 .
В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року в частині визнання договору дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 від 26 квітня 1994 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, удаваним правочином та визнання його договором купівлі-продажу; визнання 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м з надвірними спорудами, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м, з надвірними спорудами, розташованого на земельній ділянці, площею 0,0648 га, скасовано у зв`язку зі спливом позовної давності, про що було заявлено відповідачем ОСОБА_2 .
У задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору дарування удаваним правочином і визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності, визнання права власності відмовлено. 
 
Постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року касаційні скарги ОСОБА_2   та ОСОБА_1 задоволено частково. 
Постанову Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року в частині визнання договору дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 від 26 квітня 1994 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, удаваним правочином та визнання його договором купівлі-продажу; визнання 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м з надвірними спорудами, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається в цілому літ. «А», жилою площею 37,3 кв. м, загальною площею 62,8 кв. м, з надвірними спорудами, розташованого на земельній ділянці, площею 0,0648 га, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0648 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110136900:33:022:0023, та права власності на 1/2 частку побудованого, але не прийнятого в експлуатацію, житлового будинку під літ. «Б1» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 233,0 кв. м, житловою площею 72,5 кв. м, відповідно до технічного паспорта від 04 лютого 2016 року, скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих позовних вимог.
 
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник визначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-167цс16, від 18 вересня 2013 року у справі № 6-66цс13, від 25 грудня 2013 у справі № 6-135цс13, від 11 червня 2012 року у справі          № 6-66цс11, від 16 грудня 2015 року у справі №6-2710цс15, від 20 червня 2012 у справі № 6-56цс12, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15, від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-476цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
 
Крім того, у касаційній скарзі міститься клопотання про зупинення дії постанови Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року. 
 
Частиною першою статті 436 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду.
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Наведені заявником у клопотанні доводи не є переконливими та не дають достатньо підстав вважати, що невжиття заходів зупинення виконання (дії) постанови Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року може призвести до невідворотних наслідків.
 
Враховуючи викладене, предмет позову, характер спірних правовідносин, а також те, що оскарження судового рішення в касаційному порядку не є безумовною підставою для зупинення його виконання (дії) судом касаційної інстанції, у задоволенні вказаного клопотання відмовити.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору дарування удаваним правочином і визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року.
 
Витребувати з Київського районного суду міста Одесицивільну справу № 520/16281/15-ц.
 
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року.
 
Надіслати іншим учасникам справи копію касаційної скарги та додані до неї документи, роз`яснити право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 12 березня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             Ю. В. Черняк

           І. А. Воробйова

          Р. А. Лідовець