ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року	Львів	Справа № 596/1138/20 пров. № А/857/14562/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Хмельницькій області на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 03 листопада 2020 року в справі №596/1138/20 (суддя Цвинтарна Т.М., селище Гусятин) за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Хмельницькій області (1 батальйон, 1 рота) старшого лейтенанта поліції Мельника Сергія Миколайовича, Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Хмельницькій області (1 батальйон, 1 рота) старшого лейтенанта поліції Мельника Сергія Миколайовича, Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ № 2874885 від 25 липня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1  ст.122 КУпАП  у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що зі змістом вказаної постанови та накладеним на нього адміністративним стягненням він не погоджується, оскільки здійснив згідно  правил дорожнього руху  маневр - обгін транспортного засобу, а саме - маршрутного автобуса, який рухався попереду нього зі швидкістю менше 30км/год. При цьому, жодних порушень  ПДР  України ним допущено не було, маневр був виконаний із дотриманням усіх вимог, що ставляться до водія, який керує транспортним засобом.
Рішенням від 03 листопада 2020 року Гусятинський районний суд Тернопільської області адміністративний позов задовольнив повністю.
Скасував постанову серії ЕАМ №2874885 від 25 липня 2020 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором управління патрульної поліції в Хмельницькій області (1 батальйон, 1 рота) старшим лейтенантом поліції Мельником Сергієм Миколайовичем за ч.1  ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 255 грн та закрив справу про адміністративне правопорушення.
Також суд стягнув із Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - управління патрульної поліції в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 суму 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. - в порядку відшкодування коштів по сплаті судового збору.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується: постановою у справі про адміністративне правопорушення; відеозаписами з технічного приладу, що має функції фото- відеозапису, що використовували інспектори патрульної поліції при здійсненні патрулювання, на яких зафіксована процедура притягнення позивача до адміністративної відповідальності; письмових пояснень свідка ОСОБА_2 ; пояснень самого позивача, який не заперечив факт перетину суцільної смуги. 
Належність таких доказів слідує з приписів ст. 251 КУпАП.
Відтак, позивач порушив вимоги п.8.5.1 ПДР, порушив горизонтальну розмітку, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. 
Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку  про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, оскільки не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.
З огляду на викладене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 25 липня 2020 року о 18 год. 40 хв. інспектором управління патрульної поліції в Хмельницькій області (1 батальйон, 1 рота) старшим лейтенантом поліції Мельником С.М. відносно ОСОБА_1 винесена постанова серії ЕАМ №2874885 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в якій зазначено, що 25 липня 2020 року о 18 год. 21 хв. водій, керуючи транспортним засобом марки «Dodge Dart», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив обгін транспортного засобу, що рухався попереду, при цьому перетнув горизонтальну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1., чим порушив п. 8.5.1  ПДР  України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1  ст. 122 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.
Не погодившись із вказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення, позивач оскаржив її до суду.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними доказами, та такі не були здобуті під час розгляду справи в суді.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Частина друга статті 19 Конституції Україні передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п. 8.5.1  Правил Дорожнього руху  України, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306  (далі -  ПДР) горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Згідно з пп. 1.1 п. 1 розділу 34  ПДР  горизонтальна розмітка має таке значення: вузька суцільна лінія - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.
Лінію 1.1 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.
Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.
Відповідно до ч. 1  ст.122 КУпАП  перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Як згадувалось вище, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушив вимоги п.8.5.1 Правил дорожнього руху, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. 
Відповідно до ч. 2  ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до  ст. 280 КУпАП  орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі  ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 72 КАС України визначено, що  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Крім цього,  п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті»  роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями  283  і  284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Колегія суддів зазначає, що відповідач, як на обставини вчинення правопорушення, покликається на складену постанову у справі про адміністративне правопорушення,  долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудного відеореєстратора та пояснень свідка ОСОБА_2 .
Разом з цим, суд не вважає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Щодо долученого відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що на такому не зафіксовано фактів щодо руху конкретних транспортних засобів та щодо швидкості їх руху. Вказаний відеозапис містить лише процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 
Колегія суддів відхиляє покликання апелянта на те, що позивач сам визнав факт вчинення адміністративного правопорушення, оскільки такий не заперечує лише факт перетину вузької суцільної горизонтальної лінії дорожньої розмітки, однак вважає, що здійснив такий маневр правомірно, в силу наведених вище норм п. 1 розділу 34  ПДР  в зв`язку з необхідністю обгону одного транспортного засобу, швидкість якого не перевищувала 30 км/год., забезпечивши при цьому безпеку дорожнього руху.
З огляду на вказані обставини з`ясуванню підлягали умови, за яких позивач перетнув вузьку суцільну горизонтальну лінію дорожньої розмітки (1.1), а саме: чи рухався перед ним поодинокий транспортний засіб, якою була швидкість цього транспортного засобу, чи було забезпечено позивачем при цьому безпеку дорожнього руху, зокрема, чи не було зустрічних транспортних засобів.
Однак всупереч нормам ч. 2  ст. 77 КАС України, якими передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,  інспектор Мельник С.М., як посадова особа органу Національної поліції, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1  ст. 122 КУпАП, відносно позивача, не виконав вимог цих норм, а саме - не з`ясував зазначених вище умов, за яких ОСОБА_1 перетнув вузьку суцільну горизонтальну лінію дорожньої розмітки, не посилався на жодні докази (під час судового розгляду справи доказів також не надано).
Не можуть вважатися належним доказом вчинення адміністративного правопорушення і пояснення свідка ОСОБА_2 , на які покликається відповідач, оскільки такими підтверджується лише факт перетину водієм транспортного засобу «Dodge Dart» суцільної горизонтальної смуги, проте такі теж не містять відомостей, що спростовують доводи позивача про перетин такої смуги у зв`язку з необхідністю обгону одного транспортного засобу, швидкість якого не перевищувала 30 км/год.
Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, апеляційний суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів на підтвердження факту наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 122 КУпАП, а саме - не спростував доводів позивача про те, що перетин вузької суцільної горизонтальної лінії дорожньої розмітки було здійснено ним саме у зв`язку з необхідністю обгону одного транспортного, швидкість якого не перевищувала 30 км/год., із забезпеченням безпеки дорожнього руху, а також не надав доказів перетину позивачем цієї лінії у вказаний в постанові час, обмежившись лише фактом такого перетину.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відсутні належні докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.  
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності своїх дій щодо прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2874885 від 25 липня 2020 року.
Відтак, суд першої інстанції правомірно скасував постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2874885 від 25 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.  122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 225 грн, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрито на підставі  ст.247 КУпАП  за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.       
Керуючись статтями 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 03 листопада 2020 року в справі №596/1138/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 28.01.2021.