П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/3598/20	
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.	
судді –	Вербицької Н.В.,	
                    
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби у м.Миколаєві Миколаївської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про стягнення майнової шкоди в сумі 17150,00 грн.,-

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби у місті Миколаєві Миколаївської області (надалі – відповідач), в якому просив (з урахуванням уточненої позовної заяви від 24.09.2020 р. (а.с.24)):
- стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 майнову шкоду  у розмірі 17150,00 грн. (недоотримана у 2017-2019 роках щорічна разова грошова допомога до 5 травня як учаснику бойових дій), завдану Законом України, який було визнано неконституційним.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від  29 жовтня 2020 року провадження у справі закрито.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в позові не заявлено вимогу про вирішення публічно-правового спору, а наявна тільки вимога про відшкодування майнової шкоди, то такий спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
У свою чергу, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).
Крім того, виходячи з приписів п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:
- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України майнову шкоду у розмірі 17150,00 грн. у вигляді недоотриманої суми разової грошової допомоги до 5 травня 2017 року, до 5 травня 2018 року та до 5 травня 2019 року, завданої законом, що визнаний неконституційним.
Преамбулою Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належним умов для їх життєзабезпечення. А отже, є спеціальним нормативно-правовим актом, який покладає на певні державні структури обов`язки по створенню та забезпеченню певних умов соціального захисту ветеранів війни.
Зокрема, ч.5 ст.12 вказаного Закону передбачає виплату учасникам бойових дій щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Тобто, органи, які здійснюють таку виплату, виступають щодо учасників бойових дій не як рівноправна сторона, а як носій суверенної влади, на який покладено обов`язок по забезпеченню соціального захисту ветеранів війни (зокрема, через виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня).
Отже, виходячи з вищезазначеного, вирішення по суті даного спору буде залежати від правомірності нарахування та виплати позивачу вищевказаної щорічної разової грошової допомоги, а такі правовідносини за своїм змістом є публічно-правовими та ґрунтуються на нормах публічного права, а тому мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
Щодо визначення належних відповідачів у цій справі судова колегія зазначає.
Відповідно до ст.152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.
Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.
Отже, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник адміністративних відносин, як правило, як учасник в особі органу, якого визначено порушником прав особи.
Згідно із підпунктом 41 пункту 4 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423  Міністерство соціальної політики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 за №112 Міністерство соціальної політики організовує виплати шляхом перерахування коштів структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення майнової шкоди до держави України в особі Управління Державної казначейської служби у місті Миколаєві Миколаївської області.
Згідно з п.1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №215 від 15.04.2015 року, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується в координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до пп.3 п.4 вказаного Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевого бюджетів або боржників на підставі рішення суду.
Отже, виконуючи свої повноваження, Державна казначейська служба України не здійснювала будь-яких протиправних дій відносно позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Управлінні соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради як учасник бойових дій. Нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2017-2019 роках здійснював позивачу Департамент праці та соціальної політики Миколаївської міської ради. Отже, позовні вимоги щодо стягнення майнової шкоди за недоотриману щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня мають бути звернені до вищезазначеного органу.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ч.3,4 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Таким чином, суд першої інстанції наділений повноваженнями щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем, або залучити у справі співвідповідача та вирішити питання щодо протиправності нарахування та виплати щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня не в повному обсязі без урахування рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 за №3-р/2020, яким визнано неконституційним окреме положення п.26  розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для розгляду справи та порушено норми процесуального права, а тому, ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі необхідно скасувати, а справу направити до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.311, 315, ст.320, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.