ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 р.	Справа № 520/13754/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М.), по справі № 520/13754/2020
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича               
          про визнання протиправним та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправними, скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р. В.:
про відкриття виконавчого провадження №63120861 від 24.09.2020; 
про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди виконавчого провадження №63120861; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №63120861.
- стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р. В. на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 3 240,80 грн (на професійну правничу допомогу – 2 400,00 грн;по сплаті судового збору - 840,80 грн).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 позов  задоволено.
Визнано протиправними, скасовано постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р. В. про відкриття виконавчого провадження №63120861 від 24.09.2020, про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди виконавчого провадження №63120861, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №63120861.
          Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р. В. на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу – 2 400,00 грн.; витрати по сплаті судового збору – 1  681, 60 грн.
Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р. В. (далі - відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що у виконавчому написі приватного нотаріусу та в заяві стягувача вказано місце проживання боржника, а саме – АДРЕСА_1 , тобто виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва; жодним нормативно-правовим актом не зобов`язано приватного виконавця вимагати від стягувача  додаткових документів на підтвердження зазначеної інформації як у виконавчому документі, так і в заяві стягувача.
Щодо стягнення судом на користь позивача витрат на правову допомогу зазначає, що  розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг. Також вважає, що підготовка до розгляду цієї справи не потребувала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката.
Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.
За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Згідно зі ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки не надано доказів поважності неявки в судове засідання.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не   підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 14.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. видано виконавчий напис № 46864 про стягнення з боржника: ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" заборгованості (а.с. 46).
У  виконавчому написі зазначені адреса реєстрації боржника – АДРЕСА_2 , та адреса проживання  - АДРЕСА_3 .
Виконавчий напис стягувачем - ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" пред`явлено до примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р. В. (а.с. 41-42).
В заяві ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" просило відкрити виконавче провадження за місцем  проживання (перебування) боржника – АДРЕСА_3 .
На підставі заяви стягувача приватним виконавцем виконавчого округу  м. Києва Клименком Р. В. 24.09.2020  винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63120861 з виконання виконавчого напису № 46864 від 14.09.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" заборгованості в розмірі 51 114,33 грн (а.с. 6).
У зв`язку із відкриттям провадження приватним нотаріусом винесено постанови від 29.04.2019: про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди виконавчого провадження №63120861 та  про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №63120861 (а.с. 7-8).
Позивач, не погоджуючись з постановами відповідача, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем прийнято до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2   ст. 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини першої статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України від 02.06.2016 року № 1403-VIII “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів” (далі – Закон № 1403-VIII).
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VІІІ).
Пунктом 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VІІІ передбачено, що в Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Відповідно до частин 1, 2, 3, б статті 25 Закону № 1403-VІІІ виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
За приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Зі змісту наведеної норми убачається, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1404-VІІІ виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VІІІ).
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону №1404-VІІІ).
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону № 1404-VІІІ).
При цьому, відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Колегія суддів зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. 
Відповідно до ч. 6 цієї статті фізична особа може мати кілька місць проживання.
За визначенням ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” (далі – Закон № 1382-IV) місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; <   >. 
Громадянин України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання (пункт 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207).
Згідно із п. 7 цих Правил реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України від 02.09.1993 року № 3425-XII “Про нотаріат” (далі – Закон № 3425-XII), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі – Порядок вчинення нотаріальних дій).
Відповідно до пп 5.1,5.2. п. 5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.
Закон України "Про виконавче провадження" визначає вимоги (критерії) до місця відкриття    приватним виконавцем    виконавчого провадження.    При цьому, право    приватного виконавця    відкрити виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого    приватний виконавець здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному    реєстрі    приватних виконавців України.
Таким чином, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місце знаходження майна боржника    розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання. В протилежному випадку - виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття його до виконання як такий, що пред`явлений не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 , відповідно до паспортних даних, з 14.02.1996 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.9). В кредитному договорі від 07.11.2007 № 6/4/30/2007/980-К/245 укладеному позивачем із ВАТ комерційний банк "Надра" зазначена така ж  адреса реєстрації .(а.с.57-57) 
Звертаючись до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження стягувачем ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс"  зазначено дві адреси боржника (в м. Харкові та м. Києві), в додатках додано  виконавчий напис від 14.09.2020.(а.с.54)
З наявного в справі виконавчого напису від 14.09.2020 вбачається, що він складений у м. Житомир, на окремому листі, ( а не на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, та в ньому зазначено  дві адреси боржника ОСОБА_1 , а саме місце реєстрації   АДРЕСА_2 ;  та адреса проживання - АДРЕСА_3 .(а.с.59)
В постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено адресу  боржника  -   АДРЕСА_2 ;   АДРЕСА_3 .
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що на час відкриття виконавчого провадження у приватного виконавця були відомості щодо адреси боржника  за різними виконавчими округами.
Даних, які посвідчують визначене приватним нотаріусом у виконавчому написі місце проживання позивача - АДРЕСА_3 судам першої та апеляційної інстанції не надано, як і  не надано доказів, які б посвідчували факт проживання позивача у м. Києві або знаходження майна, у тому числі банківських рахунків ОСОБА_1 у межах виконавчого округу м. Києва.
Отже, відповідачем, ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів, що у своїй сукупності свідчили б про наявність визначених законом підстав для відкриття виконавчого провадження № 63120861 у межах виконавчого округу міста Києва.
Частиною п`ятою статті 24 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у даному випадку (за наявності двох адрес, одна із яких знаходиться в іншому виконавчому окрузі), приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження без з`ясування питання дійсного місця проживання/перебування боржника ОСОБА_1 , приватний виконавець свідомо не виключає можливості порушення ним приписів ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII. В свою чергу, таке рішення не відповідає критерію законності, визначеному ч. 2 ст. 2    КАС України.
Водночас, Законом України "Про виконавче провадження" саме на виконавця покладено обов`язок встановити чи пред`явлено виконавчий документ за належним місцем виконанням, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому, питання з`ясування місця проживання боржника та/або місця розташування його майна передує відкриттю виконавчого провадження та має вирішальне значення для вирішення питання про те чи дотримано порядок пред`явлення виконавчого листа до виконання.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, оскільки остання прийнята із порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців.
Враховуючи факт того, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена приватним виконавцем з порушенням приписів ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", слід визнати протиправними та скасувати постанови від 24.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди виконавчого провадження №63120861 та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №63120861.
При розгляді справи судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 30.04.2020 по справі № 580/3311/19.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.ч.1,7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
  Відповідно до ч.1 п. 1 ч. 3 ст.132 КАС України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.    До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
  У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України         при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.
Згідно з п. 4 ч. 1  ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"         договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону     визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом                     порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.08.2020 по справі № 810/3213/16.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до    ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"  гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Судом встановлено, що  позивач просив відшкодувати понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі  2 400, 00 грн., на підтвердження чого надав: договір про надання правової допомоги від 28.02.2020, ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, протокол №1.20 узгодження договірної ціни від 06.10.2020, детальний опис наданих послуг, акт приймання-передачі правових послуг до вказаного договору від 06.10.2020, дублікат чека про сплату коштів у сумі 2 400,00 грн від 06.10.2020.
Правова допомога ОСОБА_1 в суді першої інстанції надавалась адвокатом ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги від 28.02.2019 (а.с. 12-13).
Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 договору клієнт зобов`язується оплатити послуги адвокатського об`єднання «Борзих та партнери» в розмірі визначеному Протоколом узгодження договірної ціни. Згідно Протоколу узгодження договірної ціни від 06.10.2020 розмір гонорару за складання позовної заяви становить 2 400,00 грн (а.с. 17).
В підтвердження надання послуг на суму 2 400,00 грн, позивачем надано акт приймання – передачі правових послуг та дублікат чеку про їх оплату (а.с. 19-20).
Отже, позивачем документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу за  складання позову в розмірі  2  400,00 грн.
Доводи апелянта, що заявлені позивачем витрати не є співмірними зі складністю справи, обсягом робіт та витраченим часом, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки апеляційна скарга не містить обґрунтувань та доказів на підтвердження не співмірності витрат на правничу допомогу в частині складання позову.
Доводи апелянта про те, що дублікат чеку не свідчить про оплату наданих послуг, оскільки не містить відмітки банківської установи, колегія суддів вважає помилковими, оскільки законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.Крім того, відповідно до ст. 139  КАС України відшкодуванню підлягають судові витрати, що сплачені або підлягають сплаті.
Враховуючи викладене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що витрати понесені позивачем в  сумі 2 400,00 грн за надання зазначених послуг адвокатом є обґрунтованими та підтверджені належними доказами, а тому підлягають стягненню на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 року по справі № 520/13754/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова