ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/621/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/4778/20 Категорія: 304090000  	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       01 квітня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Гончар Н.І.
за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом. 
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву №б/н від 21.08.2015 року.
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, водночас ОСОБА_1 порушив зобов`язання за договором, у зв`язку із чим станом на 26.10.2020 року має заборгованість в розмірі 14188 грн, яка складається з наступного: 9522,64 грн – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 9522,64 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками; 679,52 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 3985,84 грн – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0 грн – нарахована пеня; 0 грн – нараховано комісії. 
Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 14188 грн станом на 26.10.2020 року та судові витрати.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованості, в тому числі і заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9522,64 грн, при тому, що відповідач отримав кредит в розмірі 5000 грн, тобто не зрозуміло з чого виходив позивач при вирахування суми заборгованості.
Крім того, позивач не підтвердив доказами те, що на момент підписання Анкети-заяви 21.08.2015 року відповідач був ознайомлений саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та саме тими Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяги з яких долучено до позовної заяви, а також те, що розрахунки заборгованості за договором б/н від 21.08.2015 року, які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувався відповідач, так як в розрахунках та в Анкеті-заяві немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, вважаючи його незаконним та винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі. 
Апеляційні вимоги мотивував тим, що позивачем надані належні та допустимі докази у справі. Крім іншого, наданий також розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. 
Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, перегляду підлягає рішення суду лише у відмовленій банку частині. В іншій частині сторони судове рішення не оскаржували.
Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи, 21 серпня 2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.11). 
З довідки АТ КБ «Приватбанк» встановлено, що ОСОБА_1 були надані кредитні картки № НОМЕР_1 з датою відкриття 07 травня 2017 року і терміном дії до 05/21, та № НОМЕР_2 з датою відкриття 12.04.2018 року і терміном дії до 01/22 (а.с. 10).
На картці № НОМЕР_2 з моменту її видачі, а саме з 12.04.2018 року встановлено кредитний ліміт 5000 грн. 
З виписки про рух коштів ОСОБА_1 , міститься інформація про рух коштів за трьома картками одночасно № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 .
Колегія суддів, звертає увагу, що обидві картки, відповідно до довідки банку, є діючими на час звернення позивача до суду.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті  81  ЦПК України.
Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, оскільки судом не встановлено підстави для існування та нарахування заборгованості, визначеної банком у позовній заяві.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи наявність між сторонами кредитних правовідносин, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на наявність анкети-заяви відповідача від 21 серпня 2015 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, виписки про рух коштів, виданих на ім`я ОСОБА_1 , та наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2015 року станом на 26 жовтня 2020 року.
Дослідивши зазначені документи як окремо, так і у сукупності, суд апеляційної інстанції встановив, що вони не підтверджують факт існування у ОСОБА_1 кредитної заборгованості саме на підставі укладеної з банком анкети-заяви відповідача від  21 серпня 2015 року.
В анкеті-заяві від  21 серпня 2015 року не зазначено кредитний ліміт за платіжною карткою, проценти за користування кредитними коштами, термін дії кредитного договору, строк повернення кредитних коштів та відсутні відомості про видачу ОСОБА_1 кредитних карток.
Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
За змістом анкети-заяви від  21 серпня 2015 року вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а саме кредитний договір.
Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» (а. с. 12-62) наданий позивачем без підпису відповідача.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019  року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Враховуючи викладене вище, роздруківка примірника Умов та правил надання банківських послуг з веб-сайту позивача, які містяться в матеріалах справи, не є належним доказом того, що ОСОБА_1 ознайомився саме з ними.
Розрахунок заборгованості за договором від 21 серпня 2015 року, наданий банком, охоплює період з 14 липня 2017 року до 26 жовтня 2020 року та не містить відомостей щодо взаєморозрахунків між сторонами на момент підписання анкети-заяви.
Виписку за кредитними картками ОСОБА_1 апеляційний суд відхиляє як доказ, оскільки з її змісту невідомо, на укладення якого саме договору такі картки були видані відповідачу.
З матеріалів справи відомо, що ОСОБА_1 було видано дві кредитні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які були відкриті у 2017 та 2018 роках відповідно. Анкета-заява від 21 серпня 2015 року не містить відомостей про те, яку саме кредитну картку для цілей отримання та користування кредитом було видано відповідачу та за яким тарифом.
Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що кредитні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 були видані саме до анкети-заяви від 21 серпня 2015 року, а в анкеті-заяві не визначено суму кредиту.
З огляду на викладене, доводи АТ  КБ «ПриватБанк» про наявність у  ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, укладеним на підставі анкети-заяви від 21 серпня 2015 року, є безпідставними.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді