ПОСТАНОВА 
Іменем України

25 січня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 383/579/20
провадження № 22-ц/4809/136/21 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий – Дуковський О.Л.
судді – Дьомич Л.М., Письменного О.А.

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», інтереси якого представляє Гребенюк О. С. та Крилова О.Л.;
відповідач – ОСОБА_1 .

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.09.2020, у складі головуючого судді Бондаренка В.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обгрунтування позову позивач зазначав, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписала заяву без номеру від 15.08.2011, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.
Позивач вказував, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала і внаслідок чого станом на 08.06.2020 утворилась заборгованість у розмірі 19870,13 грн., з яких: 13478,05 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4969,69 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 500 грн. – штраф (фіксована частина); 922,39 грн. – штраф (процентна складова).
Просив стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.09.2020 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на необґрунтованість позовних вимог позивача.
Не погодившись із вказаним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що Банком надано належні докази на підтвердження зазначених у позові обставин, які підтверджують наявність договірних відносин між сторонами та невиконання відповідачем взятих за договором зобов`язань. 
Позичальник висловив згоду на укладення кредитного договору, що засвідчено особистим підписом, чим підтвердив ознайомлення та погодження з умовами кредитування. Зобов`язувався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами. 
Крім того, відповідач активував видану йому картку та користувався картковим рахунком, а отже визнавав укладення кредитного договору, а відтак погодився з його умовами. Вчиняв дії, спрямовані на його виконання, зокрема, погашення заборгованості та звертався із вимогою перевипуску карти.
Відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування, не означає відсутність договірних правовідносин та відсутність заборгованості. Оскільки підписана анкета-заява засвідчує, що відповідач повністю згоден з умовами кредитування та отримав кредит саме на таких умовах, у тому числі погоджувався на сплату процентів та штрафів у встановленому розмірі.
Також Банк вказує, що судом першої інстанції не перевірено належним чином розрахунок заборгованості та стверджує, що сторонами погоджено розмір процентної ставки у договорі.
Не погоджується із відмовою у задоволенні позову в частині нарахованих відсотків за ст. 625 ЦК України.
Окремо позивач зазначає, що відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в редакції від 01.03..2019, які розміщені на сайті АТ КБ «ПриватБанк», згідно ч.2 ст.642 ЦК України, оскільки користувався картами протягом 22012 – 2019 років, що підтверджується випискою по картковим рахункам. 
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Копію ухвали відповідач отримав 29.10.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового.
Станом на дату розгляду справи апеляційним судом відзив на апеляційну скаргу не подано, відповідачем не заявлено про свій намір подати відзив на апеляційну скаргу в межах строку, встановленого ч. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.
Судом встановлено, що 15.08.2011 між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно зі змістом якої ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с.25). 
Встановлено, що анкета-заява заява не містить відомостей щодо встановлення процентної ставки за користування грішми та відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
На підтвердження факту отримання кредиту ОСОБА_1 позивачем було надано виписку за договором станом на 10.06.2020 року (а.с.18-22), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.23) та довідку про видані за договором картки клієнту (а.с.24).
Також, надано банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.26, 27-50).
Вказаний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача.
Звернувшись із даним позовом позивач вказував на відсутність заборгованості за поточним тілом кредиту.
Проте просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 13478,05 грн., заборгованість за простроченими відсотками в сумі 4969,69 грн., а також штрафи в сумі 1422,39 грн.
       Суд першої інстанції дійшов правильного висновку з яким погоджується і колегія суддів, що позичальник не підписував жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати таких платежів, як: проценти, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають ,що узгоджується із позицію Верховного Суду у постанові № 342/180/17 від 03.07.2019.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту суд першої інстанції послався на те, що відповідачем було сплачено заборгованість за кредитним договором у розмірі – 16494,66 грн., що вбачається із наданих позивачем розрахунків.
Таким чином, починаючи із 01.06.2015 по 08.06.2020 відповідачем на користь позивача було сплачено грошові кошти в розмірі 16494,66 грн. 
Досліджуючи розрахунок заборгованості станом на 30.09.2019 суд першої інстанції правильно зазначав, що з 01 червня 2015 року банк змінив порядок проведення розрахунку, ввів додаткову графу 4 «Відсотки погашені за рахунок кредиту», внаслідок чого тіло кредиту безпідставно збільшено на 13760,63 грн., які фактично позичальником не отримувалися, тому визначена банком заборгованість за простроченим тілом кредиту підлягає зменшенню на цю суму.
Заборгованість відповідача за тілом кредиту складає - 14312,07 грн. і саме ці кошти є фактично отриманими відповідачем та підлягають поверненню банку і які він сплатив.
З доводами викладеними в апеляційній скарзі, колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Анкета-заява позичальника не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору саме в якому розмірі, а також в ній не зазначена процентна ставка (а.с. 25).
Проте, у витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом - 3%, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 26). 
Зазначений витяг не містить підпису відповідача.
На підтвердження своїх позовних вимог, Банком було надано до суду три розрахунки заборгованості за договором б/н від 15.08.2011 за період з 14.11.2012 по 31.05.2015 (а. с. 7-9), з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року (а. с. 10-15) та з 01.
Як встановлено судом, відповідачем було сплачено на користь позивача заборгованість за тілом кредиту, а дії позивача на зарахування цих коштів на погашення процентів та неустойки при відсутності такої домовленості в заяві – анкеті є незаконними.
Інших доказів існування заборгованості у зазначеному позивачем розмірі не було надано до суду, виходячи з чого перевірити розмір нарахованого відповідачу боргу, процентів та штрафних санкцій не має змоги.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія судді дійшла наступних висновків.         
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та, відповідно, не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.
Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів суду не надано, в матеріалах справи такі виписки або будь-які інші документи на підтвердження виконання позивачем своїх зобов`язань за договором відсутні.
Крім того, розрахунок заборгованості, наданий Банком, не можна вважати підписаним представником банку, оскільки у графі, відведеній для підпису, фактично підпис відсутній, тоді як на вільному від тексту полі документу стоїть підпис невідомої особи без зазначення посади, прізвища, ініціалів.
Таким чином, наданий розрахунок заборгованості є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер.
Враховуючи наведене, з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову погоджується і колегія суддів, інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства.
Доводи апеляційної скарги, що судом не взято до уваги постанови Верховного суду від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18, від 11 вересня 2019 року по справі № 153/1334/16 є необґрунтованими, оскільки у вказаних справах встановлені інші фактичні обставини правовідносин між сторонами.
Отже, судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. 
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.09.2020 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                         О.Л. Дуковський 

Судді                                                                                 Л. М. Дьомич

                                                                               О.А. Письменний