ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 311/3312/20                 Головуючий у 1-й інстанції: Пушкарьова С.П.
 
Провадження № 22-ц/807/588/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Заболотної Римми Валентинівни на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що на підставі підписаної відповідачем заяви б/н від 24 грудня 2013 року, останній було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеному в Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який у подальшому збільшений до 12 000,00 грн. ОСОБА_1 не надавла своєчасно банку грошові кошти для погашення заборговано-
сті за борговими зобов`язаннями, внаслідок чого станом на 26 серпня 2020 року виникла заборгованість в сумі 132 540,86 грн., що складається з наступного: 10 788, 66 грн. - заборгованість за кредитом; 121 762,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 24.12.2013р. по 31.01.2019р., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також стягнути судовий збір в сумі 2102 грн.   
Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 24 грудня 2013 року в сумі 10 778 гривень 66 копійок.
В іншій частині позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з період 24.12.2013р. по 31.01.2019р. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовній вимоги задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 погодилась у письмовому вигляді з умовами кредитування, а тому висновки суду про відсутність погодження умов кредитування є безпідставними. На підтвердження викладених доводів банком було додано до апеляційної скарги копію довідки про умови кредитування підписані ОСОБА_1 28.11.2007 року , довідку про строк дії карток ОСОБА_1 , які банк просив дослідити на стадії апеляційного провадження, не надавши їх суду першої інстанції. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надано, що відповідно до положень ч. 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими підставами.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам статті 263 ЦПК України судове рішення в оскаржуваній частині повністю відповідає.
Судом встановлено, що банк в позові зазначав, що 24 грудня 2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
ОСОБА_1 в анкеті-заяві погодилась на приєднання до Умов в Правил надання банківських послуг ПАТ КБ ПриватБанк, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет, які разом з Тарифами складають договір банківського обслуговування, які вона може отримати шляхом розпечатування з сайту.

Між тим, у наданій суду анкеті-заяві від 24 грудня 2013 року, підписаній відповідачем, інформація про процентну ставку за користування кредитом відсутня.

Банк вважав, що в такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір про приєднання позичальника до вище вказаних документів, які є складовими цього договору, та у яких були узгоджені всі істотні умови.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість  ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 132 540,86 грн., що складається з наступного: 10 788, 66 грн. - заборгованість за кредитом; 121 762,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 24.12.2013р. по 31.01.2019р.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк", а саме, лише щодо тіла кредиту в розмірі 10 788, 66 грн., суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на підставі яких нарахована заборгованість по відсоткам, а тому вважав неузгодженими між сторонами умови щодо нарахування відсотків. У підсумку суд визнав необґрунтованими вимоги позивача щодо заборгованості по відсоткам.
З розрахунку заборгованості за договором б/н від 24 грудня 2013 року вбачається, що станом на 26 серпня 2020 року відповідачем були витрачені кредитні кошти на загальну суму 10 778,66 грн., які ним не повернуті, а тому зазначену суму фактично отриманих коштів правомірно стягнуто судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на те, що вони відповідають наявним матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що умови договору були узгоджені Умовами та правилами надання банківських послуг, які суд не визнав складовими договору, оскільки вони не підписані відповідачем, а також довідкою про умови кредитування, яка містить істотні умови, зокрема, щодо відсотків, яку банк надав як доказ до апеляційної скарги, але не надав суду першої інстанції.

Перевіривши ці доводи, колегія визнає їх необґрунтованими.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
З огляду на вказані норми, якими чітко унормовано письмову форму кредитного договору, суд обґрунтовано не визнав Умови та правила надання банківських послуг складовими кредитного договору між сторонами у справі, оскільки вони не підписані позичальником.
При цьому, колегія підтримує висновки суду, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Та встановлені колегією вище наведені обставини саме про це і свідчать.

Вказані висновки судом зроблено з урахуванням позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), згідно з якою роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначено й і це не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Банк наголошує в скарзі також на тому, що істотні умови договору були узгоджені у довідці про умови кредитування, яка була підписана відповідачем.

Між тим, відповідну довідку про умови кредитування від 28.11.2007 року було надано банком тільки на стадії апеляційного провадження, а тому вона не була предметом дослідження суду першої інстанції.

Так, Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», що надана позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Але до цієї довідки про умови кредитування позивач надав іншу заяву, яка підписана відповідачем ще 28.11.2007р., як і надана довідка, в той час як у цій справі в межах позовної заяви вбачаються правовідносини, що виникли між сторонами згідно із Анкетою-заявою, підписаною відповідачем 24.12.2013р. Отже, Довідка про умови кредитування датована 28.11.2007р., тобто підписана за 5 років до анкети-заяви, на підставі якої відбувається стягнення заборгованості в цій справі, та в такому разі банк не довів, що вказана Довідка про умови кредитування відноситься саме до цих правовідносин.

Відтак, ті обставини, що не підписані відповідачем Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи не можна визнати складовими кредитного договору як такі, що не є письмовою формою договору, як це передбачено у статті 1055 ЦК України, судом встановлені правильно. В цьому сенсі доводи банку про наявність договору приєднання є безпідставними. Та банком не надано достовірних, належних доказів тому факту, що Довідка про умови кредитування від 28.11.2007р. відноситься до анкети-заяви від 24.12.2013р. 
Інших доводів, які б спростовували висновки суду, апеляційна скарга не містить, а тому у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу колегія залишає без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній банком частині – без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ,81-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Заболотної Римми Валентинівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 25 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                                         Маловічко С.В.

Судді:                                                                                          Гончар М.С.

                        Подліянова Г.С.
Дата документу 25.02.2021 Справа № 311/3312/20