ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Харків
справа № 623/349/19
провадження № 22-ц/818/768/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
суддів         Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :
Позивач (відповідач за зустрічним позовом):          ОСОБА_1 ,
Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 ,
Третя особа: Служба у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області,
                              
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області, про визначення місця проживання дитини,
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області, про визначення місця проживання дитини,-

за апеляційною скаргою адвоката Савіна Олега Сергійовича, який діє в інтересах  ОСОБА_2  на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 вересня 2020 року, ухвалене суддею Бєссоновою Т.Д.,-

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визначення місця проживання дитини.

Позов мотивований тим, що з травня 2013 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем у справі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 . З травня 2016 року у них припинені подружні відносини, після цього їх донька залишалась мешкати разом з нею і так було до 21 січня 2019 року. Вона не заперечувала проти спілкування батька з дитиною, сприяла тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування батька, тому не заперечувала проти встановлення батьківства ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 та за їхньою домовленістю не перешкоджала йому забирати доньку з дитячого садка та спілкуватися з нею. Однак відповідач вважав, що цього замало, та звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. 
       
21 січня 2019 року відповідач ОСОБА_2 забрав їхню доньку ОСОБА_3 з дитячого садка та більше не повернув їй.

Вважає, що відповідач протиправно без її на те згоди змінив постійне місце проживання дитини. Батько дитини чинить їй перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки, відмовляється повернути дитину їй та не дає її для побачення, на телефонні дзвінки не відповідає. Вона не згодна із тим, щоб їхня донька постійно проживала із відповідачем ОСОБА_2 , вважає що виключно в інтересах дитини має бути визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею, її матір`ю - ОСОБА_1 .. У неї створені всі умови для розвитку та виховання їхньої малолітньої доньки, яка потребує виключно материнської турботи. Вона має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не взмозі. Спиртними напоями вона не зловживає, не палить, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно. Їхня донька відвідувала дитячий садок № 9. З того часу як відповідач забрав дитину до себе - в садок її не водить. Фактично він самовільно змінив звичний для дитини образ життя, ізолювавши її від усіх, що може негативно вплинути на психо-емоційний стан дитини. Відповідач не може дати дитині належного виховання та розвитку, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання. В зв`язку з тим, що відповідач постійно слідкує за їхньою донькою, позивачкою та членами її сім`ї, погрожує, звертається з заявами різного характеру до поліції, проявляє ознаки насильства позивачка була направлена разом з дитиною до КУ ХОР «Кризовий соціальний центр для жінок», де з дитиною спілкувався психолог та надав висновок.

Просить суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізюм Харківської області з нею - її матір`ю ОСОБА_1 . Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 передати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , їй.

У травні 2020 року ОСОБА_2  звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини. Зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 від фактичного шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилась дитина - ОСОБА_3 . У травні 2016 року фактичні шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були припинені та дитина залишилась мешкати з матір`ю. На теперішній час ОСОБА_1 ніде не працює та не має можливості належним чином забезпечувати всі потреби дитини. Відповідач не має власного житла, що також негатитвно впливає на дитину, оскільки, вона вимушена змінювати дитячі садочки постійно міняти визначений графік життя. В той же час ОСОБА_2 з 2007 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, має власну оселю, постійне місце роботи, стабільний самостійний дохід, гнучкий графік роботи, опікується дитиною з самого народження, має можливість проводити час з дитиною, допомагати в навчанні, гуляти, та іншім чином піклуватися донькою, також має матеріальну можливість забезпечувати потреби дитини направлені на її гармонійний фізичний та духовний розвиток. За місцем роботи характеризується позитивно, не зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, ОСОБА_2 зазначає, що не буде чинити жодних перешкод для спілкування з малолітньою донькою її матері, в той час коли донька буде перебувати у нього, і готовий з свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері. Відповідно до договору купівлі-продажу від 26 листопада 2013 року ОСОБА_2 є власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу № 12060 від 29 травня 2012р та копії техпаспортів, ОСОБА_2 має власне авто, яке значно допомає в догляді за дитиною. Слід зазначити, що відповідно до актів обстеження побутових умов, що були складені Службою у справах дітей Ізюмської міської ради, в помешканні ОСОБА_2 є окрема кімната для дитини, дитячі речі та іграшки. Дуже важливо і те, що у ОСОБА_2 окрім постійного місця проживання і роботи, в Ізюмі мешкають усі його родичі, в котрих є також нерухомість із всіма зручностями та новим сучасним ремонтом, і є всі умови для проживання дитини, для догляду за нею, і які в разі потреби можуть завжди допомогти у догляді та вихованні. Вважає, що донька в її найкращих інтересах повинна проживати у нього, так як тільки батько має власну оселю, стабільний дохід, взмозі забезпечити та гарантувати для дитини стабільний спосіб життя, місце мешкання, навчання, постійне коло спілкування, друзів дитини та її оточення. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надавала ОСОБА_2 можливості спілкуватись з дитиною він був вимушений звернутись з відповідним позовом до суду. Так, рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 січня 2019 року у справі № 623/1785/18 було встановлено порядок спілкування ОСОБА_2 з дитиною. Проте, на теперішній час ОСОБА_1 повністю ігнорує судове рішення та не надає батькові можливості спілкуватись з власною дитиною. В той же час відповідно до листів № 273 та № 274 від 13 березня 2019 року наданих Службою у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області ОСОБА_1 відмовляється влаштувати дитину в реабілітаційний центр та не повідомляє про місце знаходження дитини. Постановами міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, та Ізюмському районах та м. Ізюмі ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_1 неодноразово притягалась до відповідальності у вигляді штрафу за невиконання судового рішення, проте вона так і не почала виконувати судове рішення. На теперішній час в провадженні СВ Ізюмського ВП ГУ НП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження № 12019220320000343 від 10 квітня 2019 року відкрите відносно ОСОБА_1 за невиконання судового рішення. Таким чином єдиною можливістю для спілкування дитини та батька є визначення місця проживання разом з ОСОБА_2 . В провадженні Ізюмського ВП ГУ НП В Харківській області знаходиться кримінальне провадження № 12019220320000198 від 27 лютого 2019 року порушене за заявою ОСОБА_2 стосовно неправомірних дій по відношенню до його доньки. Відповідно до інформації наданої слідчим, який здійснює розслідування вказаного кримінального провадження, була призначена перевірка малолітньої ОСОБА_3 з застосуванням метода "зелена кімната" проведення якої було доручено Харківському національному університету внутрішніх справ. В подальшому був отриманий експертний висновок, відповідно до якого в ході проведення заходів (опитування, діагностики і взаємодії) було виявлено наявність певних ознак сексуального розбещення дитини. Також відповідно до висновків можна стверджувати про порушеня дитячо-батьківських відносин дитини з матір`ю, наявність фізичного та психологічного насильства з боку матері та вітчима, конфліктність та порушення міжособистих відносин з матір`ю та вітчимом, в сімейному середовищі з матір`ю та вітчимом дитина відчуває небезпеку, сумяття, безпорадність, страх емоціного та фізичного насильства. Також було виявлено високу психологічну прихильність і любов ОСОБА_3 до батька, який має на неї добрий вплив, з яким вона може задовольняти свої потреби в захисті, увазі, підтримці, любові та емоційному контакті. Розрив з батьком може бути для дитини причиною психологічної травми. Таким чином проживання дитини разом з матір`ю та вітчимом загрожує дитині фізичним та психологічним насиллям. Окрім того дії ОСОБА_1 направлені на заборону дитині спілкуватись з батьком та ігнорування рішення суду можуть призвести до значної психологічної травми у дитини. 
Просить суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 . Відібрати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та передати батькові ОСОБА_2 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 1 536 грн. 80 коп.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області, про визначення місця проживання дитини задоволено повністю. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , передати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Судовий збір сплачений ОСОБА_1 при подачі позову у розмірі 768,40 гривень залишено за позивачем ОСОБА_1 .. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі адвокат Савін Олег Сергійович, який діє в інтересах  ОСОБА_2  просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_1 не працює, не має підтвердженого джерела доходу, не має власного житла, що також може негативно вплинути на дитину, оскільки, вона буде вимушена постійно змінювати звичне життя, змінювати навчальні заклади. ОСОБА_2 з 2007 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, має власну оселю, постійне місце роботи, стабільний самостійний дохід, гнучкий графік роботи, опікується дитиною з самого народження, має можливість проводити час з дитиною, допомогати в навчанні, гуляти та піклуватися донькою, також має матеріальну можливість забезпечувати потреби дитини направлені на її гармонійний фізичний та духовний розвиток, тоді як мати проживає в найманих квартирах, та постійно змінює місце мешкання. За місцем роботи ОСОБА_2 характеризується позитивно, не зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами. Також зазначає, що не буде чинити жодних перешкод для спілкування з малолітньою донькою її матері, в той час коли донька буде перебувати у нього, і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері. В помешканні ОСОБА_2 є окрема кімната для дитини, дитячі речі та іграшки. Отже, мешкаючи з батьком малолітня ОСОБА_3 буде забезпечена усім належним. Звертає увагу суду на те, що в провадженні СВ Ізюмського ВП ГУ НП в Харківській області знаходится кримінальне провадження, порушене за заявою ОСОБА_2 стосовно неправомірних дій по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_3 . Матеріали кримінального провадження містять висновок психологічної експертизи проведеної в Харківському національному університеті внутрішніх справ, згідно з яким в ході проведення заходів (опитування, діагностики і взаємодії з дитиною) було виявлено наявність певних ознак сексуального розбещення дитини. Також психологом зазначено про порушення дитячо-батьківських відносин дитини з матір`ю, наявність фізичного та психологічного насильства з боку матері та вітчима, конфліктність та порушення міжособистісних відносин з матірю та вітчимом. В сімейному середовищи з матірю та вітчимом дитина відчуває небезпеку, сум`яття, безпорадність, страх емоційного та фізичного насильства. В матеріалах справи міститься рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 9 серпня 2020 року, що було залишене в силі постановою Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року, якими було встановлено, що існують ризики вчинення насильства зі сторони ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановлені під час розгляду справи. Зазначає, що 21 січня 2019 року ОСОБА_2 забрав доньку ОСОБА_3 з дитячого садка та більше не повернув. Фактично, відповідач протиправно без згоди позивача змінив постійне місце проживання дитини, чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки, відмовляється повернути дитину та не дає її для побачення, на телефонні дзвінки не відповідає. З цього часу місце перебування ані відповідача, ані доньки не відоме, і в судовому засіданні представник відповідача не надав достовірних даних про місце їх перебування, про відвідування дитиною дитячого садка, підготовку до школи, а також даних до якої школи вона пішла. Факт викрадення батьком дитини з дитячого садка, та те, що більше року дитина не відвідує дошкільний заклад - порушує стабільність життя дитини. Доводи ОСОБА_2 про наявність у нього стабільного доходу, необхідного для забезпечення належного виховання та утримання малолітньої дитини, як підстави для визначення місця проживання доньки з ним, не може бути єдиною та вирішальною умовою для передачі йому дитини. Батько дитини не довів наявність емоційного контакту з донькою, відчуття дитиною батьківської сім`ї своєю. Натомість, забрав доньку з дитячого садочка, заздалегідь спланував, що залишить її проживати постійно з собою, тим самим позбавив дитину звичного для неї середовища, усталених духовних і соціальних зв`язків з її оточенням, фактично позбавив дитину матері, що негативно позначається на її психо-емоційному стані. Вважає, що саме ці обставини є вагомими підставами для відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , тому що його дії направлені не на забезпечення найкращих інтересів дитини, а зведення рахунків з позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том.1, а.с. 6).

За даними висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради від 03.07.2019 року № 2522 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради Харківської області прийняла рішення відібрати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування для подальшого влаштування дитини до Ізюмського міського центру соціально-психологічної реабілітації дітей до зникнення обставин, що перешкоджають розвитку дитини та негативно впливають на її емоційний та психологічний стан, а висновок органу опіки та піклування № 1444 від 11.04.2019 року вважати таким, що втратив свою актуальність (том 2, а.с. 73).

Відповідно до обстеження виконаного директором КУ Харківської обласної ради «Кризовий соціальний центр для жінок» ОСОБА_8 № 01-24/7 від 21.09.2018 року встановлено, враховуючи емоційну та особистісну незрілість дитини, використання інформації, отриманої за час одиничного спілкування з дитиною для розкриття та характеристики заявлених питань типу: «чи є загроза життю та здоров`ю дитини під час спілкування з батьком?, наявності психологічного насильства внаслідок спілкування з ним?» вважає не коректним (том 1, а.с. 8-10).

Згідно з інформацією завідувача Ізюмського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 9 Ізюмської міської ради Харківської області Бородавки В. М. від 23.01.2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує Ізюмський дошкільний заклад (ясла-садок) № 9 з 01.09.2018 року і по теперішній час, але з 22.01.2019 року дитина відсутня в дошкільному закладі (том 1 а.с. 14).

Відповідно до характеристики ФОП ОСОБА_9 від 01.03.2019 року ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду менеджера зі збуту з 25.01.2019 року після проходження стажування з 12.11.2018 року по 24.01.2019 року. За час роботи зарекомендувала себе відповідальним робітником. Вміє грамотно працювати з клієнтами. У веденні документації акуратна, посадові обов`язки виконує без нарікання. Працює над підвищенням професійної підготовки. У відношенні з колегами та клієнтами ввічлива (а.с. 51).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 січня 2019 року у справі № 623/1785/18 визначено ОСОБА_2 порядок спілкування з малолітньою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі у її вихованні: щотижня у середу з 15:30 год. до 20:00 год. та суботу з 08:00 год. до 20:00 год. зі збереженням звичайного для дитини режиму дня та з урахуванням стану її здоров`я, за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_1 . А також влітку, для оздоровлення дитини, терміном 2 тижні, на вибір батька, за попередньою домовленістю з матір`ю (том 2 а.с. 13-16).

Згідно з актом від 25 червня 2018 року, складеним спеціалістом служби у справах дітей ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , за результатами обстеження квартири АДРЕСА_4 , яка належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_2 , встановлено, що умови проживання задовільні, чисто, прибрано, сумісний санвузол, на кухні побутова техніка стара, але в робочому стані. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окрема кімната, ліжко, стіл для малювання, дитячі речі та іграшки (том 2, а.с. 20).

Відповідно до експертного висновку психолога ХНУВС ОСОБА_12 в три етапи 07.02.2019,15.02.2019, 01.03.2019 року в «Зеленій кімнаті» Харківського національного університету внутрішніх справ в ході проведених заходів (опитування, діагностики і взаємодії з ОСОБА_3 ) було виявлено наявність певних ознак сексуального розбещення дитини. Можна також стверджувати про порушення дитячо-батьківських відносин дитини з матір`ю, наявність фізичного та психолічного насильства з боку матері та вітчима, конфліктність та порушення міжособистих відносин з матір`ю та вітчимом. В сімейному середовищі з матір`ю та вітчимом дитина відчуває небезпеку, сум`яття, безпорадність, страх емоційного та фізичного насильства. Виявлено також високу психологічну прихильність і любов ОСОБА_3 до батька, який має на неї добрий вплив, з яким вона може задовольняти свої фрустровані потреби в захисті, увазі, підтримці, любові та емоційному контакті. Розрив з батьком може бути для дитини причиною психологічної травми. (том 2 а.с. 27-29). 

Відповідно до довідки № 1257 від 12.09.2018 року директора КЖРЕП-1 за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 проживали в період з 15.05.2016 року по 28.05.2016 року, але не зареєстровані (том 2, а.с. 34).

Відповідно до повідомлення в.о. завідувача Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 39 Харківської міської ради» № 01-36/166 від 24.06.2019 року ОСОБА_14 24.06.2019 року під час денної прогулянки ОСОБА_3 була викрадена сторонньою особою з території закладу дошкільної освіти. Близько 11 год. 00 хв. чотири особи два чоловіки та дві жінки підійшли до майданчика групи, на якому гуляла ОСОБА_3 разом з вихователем ОСОБА_15 та іншими дітьми. Один з чоловіків підійшов до вихователя групи та, назвавши себе батьком ОСОБА_16 , повідомив про намір забрати дитину із закладу дошкільної освіти. Вихователь відмовилась віддати дитину незнайомій особі та зателефонувала матері дівчинки, розповівши про ситуацію, яка відбулася. Мати заборонила віддавати ОСОБА_3 . У цей час чоловік схопив дитину і побіг із нею за межі закладу. Батько з дитиною сіли в автомобіль та поїхали. Вихователь сповістила матір та поліцію про даний випадок, вказавши номер та марку автомобіля на якому зник чоловік з дівчинкою. Наразі поліцією проводяться пошукові дії на даний час дитина не знайдена (том. 2 а.с. 89).

Відповідно до акту обстеження умов проживання ССД по Московському р-ну ОСОБА_17 від 05.07.2019 року проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що умови проживання задовільні, в наявності ліжко для дитини, шафа з необхідними речами, всі комунікації працюють, вода, світло, газ є. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: в квартирі чисто, в кімнаті прибрано. Речі для дитини на всі сезони в наявності, іграшки є. Їжа та готові страви також є (том. 2 а.с. 93).

Відповідно до інформації № 01-36/168 від 25.06.2019 року Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 39 Харківської міської ради» дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує комунальний заклад Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 39 Харківської міської ради» з 01.03.2019 року по теперішній час, але з 24.06.2019 року з 10 год. 50 хв. дитину забрав батько ОСОБА_2 і дитину відсутня в дошкільному закладі по теперішній час (том 2, а.с. 99).

Відповідно до рішення Ізюмського міськрайонного суду від 9 серпня 2019 року у справі № 623/2265/19 видано обмежувальний припис щодо заборони ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 спілкуватися у будь-якій формі з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Обмежувальний припис видано строком на три місяці. Рішення набрало чинності 27.09.2019 року (том. 2, а.с. 118-119).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі          «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі  № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд апеляційної інстанції при вирішенні спору надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, так як вважає, що батько перешкоджав і продовжує перешкоджати спілкуванню матері з дитиною.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, суд апеляційної інстанції, визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з матір`ю, дійшов висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини сприятиме повноцінному вихованню та розвитку. Батько протягом двох років приховує місце знаходження доньки, що є неприпустимим.

У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, АДРЕСА_5 , 25 січня 2011 р., І Manic, § 102).

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її.

Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, в судовому засіданні не було допитано малолітню ОСОБА_3 . 

Вирішуючи спір, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність заслухати дитину. Справа двічі призначалась до розгляду з цією метою, але батько так і не з`явився та не забезпечив явку дитини ані в суд апеляційної інстанції, ані в Ізюмський міськрайонний суд Харківської області, в якому був призначений розгляд справи в режимі відеоконференції. Представник відповідача, позивач та представник служби у справах дітей пояснюють, що місце знаходження дитини їм невідоме.

Враховуючи таку поведінку батька, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Що стосується висновку психолога, колегія суддів відхиляє його, оскільки, детально ознайомившись з його змістом, не знайшла переконливим та таким, що його висновки свідчать, що дитина у віці чотирьох років взагалі обізнана щодо висвітлених в ньому питань. Житлові умови у матері задовільні, вона працює, з її слів розлучена, проживає одна, заборгованість по аліментам погашає. Пояснила, що заборгованість виникла у зв`язку з тим, що рішення суду було ухвалено з дня подачі позову, а справа розглядалась тривалий час.
Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги судовою колегією не встановлено. Судовим розглядом достовірно встановлено наявність недобросовісної поведінки відповідача, який не переконав суд в можливості забезпечити дитині більш сприятлеві умови для гармонійного життя та духовного розвитку. Навпаки, відповідач протягом розгляду справи демонстрував неповагу тим, що створив такі умови, що ні служба у справах дітей, ні суд не мають можливості спілкування з дитиною, оскільки батько приховує її місцезнаходження і не сприяє зміні такого становища. 

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.374, ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Савіна Олега Сергійовича, який діє в інтересах  ОСОБА_2  - залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                                                                         С.С. Кругова

Судді                                                                                 О.В. Маміна

                                                                               Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови виготовлено 22 березня 2021 року