ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6414/20  Номер провадження 22-ц/814/410/21	Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Гальонкіна С.А., при секретарі судового засідання: Гнатюк О.С., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року (ухвалене суддею Савченко Л.І., повний текст рішення складено суддею 04 грудня 2020 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, у сумі 60 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.04.2020 року близько 16.30 відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом GEELY MR, р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Р.Кириченко в м. Полтава, допустив зіткнення із велосипедистом під його керуванням, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження. В період часу з 10 по 13 квітня 2020 року та з 14 по 21 квітня 2020 року він проходив амбулаторне лікування в КП «4-а міська клінічна лікарня ПМР». Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.05.2020 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПАТ «НАС «ОРАНТА». На початку липня 2020 року він надіслав до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування, а саме шкоди, пов`язаної із лікуванням у сумі 1 889 грн. 16 коп, шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності у сумі 9 353,03 грн, моральної шкоди у сумі 562,10 грн. Вважає, що суми, яка підлягає сплаті страховиком у рахунок відшкодування моральної шкоди, недостатньо для повного відшкодування завданої йому моральної шкоди, а тому звернувся до суду з позовом про стягнення різниці завданої йому моральної шкоди у сумі 60 000 грн, яку загалом оцінив у 60 562 грн. 10 коп. Вказує, що внаслідок зіткнення зазнав фізичного болю та отримав нервове потрясіння. У зв`язку із отриманими травмами перебував на лікуванні 12 днів та змушений був пережити ті незручності, які пов`язані з відвідуванням лікарні: огляди лікарів, медичні дослідження та інше. Особливої незручності зазнав під час відвідування лікарів під час оголошеного в Україні карантину через поширення респіраторної хвороби COVID-19, оскільки існувала небезпека для його здоров`я. 
Також він змушений був відриватися від звичайних занять. При цьому, відповідач жодного разу не поцікавився станом його здоров`я та не запропонував допомоги. Дізнавшись, що кримінальна відповідальність йому не загрожує, відповідач почав вести себе зухвало, показував суду, що порушення сталося ніби то з вини потерпілого. Все це спричинило душевних страждань, тому звернувся до суду з позовом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.
Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 833 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.
З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає змінити рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди на його користь у розмірі 60 000,00 грн. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру відшкодування є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно з`ясовані обставини справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.
Зокрема вказує, що судом першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів не встановлено факту тяжкого (складного) матеріального становища відповідача, і такого висновку мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить. Судом не зазначено, яке саме матеріальне становище і яким чином воно впливає або може вплинути на здатність відповідача сплатити визначену ним суму моральної шкоди. При цьому судом першої інстанції не було встановлено фактів, які б свідчили про те, що стягнення з відповідача заявленої ним суми моральної шкоди становитиме для нього надмірний фінансовий тягар. Апелянт вважає, що підстав застосування норм ч.4 ст. 1193 ЦК України не було, отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість зменшення відшкодування.
Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи, які викладені в апеляційній скарзі, та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.1 ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи. 

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 10.04.2020 року близько 16.30 відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом GEELY MR, р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Р.Кириченко від вулиці Остапа Вишні в напрямку вулиці Європейської в м. Полтаві, виконуючи поворот праворуч до магазину «Еко Продукт», при зміні руху не впевнився в безпечності маневру та допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_1 , який в цей час рухався в попутному напрямку, чим порушив вимоги п.10.1 ПДР. Внаслідок автопригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які не відносяться до тяжких і середньої тяжкості.
Вказані обставини встановлені постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2020 року (справа № 554/3351/20, провадження № 3/554/917/2020) (а.с.10), а тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування. 
Згідно вказаної постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2020 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.
Із довідки КП «1-А міська клінічна лікарня № Полтавської міської ради від 10.04.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 звертався 10.04.2020 року о 17.50 з приводу травми, отриманої в ДТП та йому встановлено діагноз : Забій лівого стегна (а.с.12).
В період часу з 10 по 13 квітня 2020 року та з 14 по 21 квітня 2020 року ОСОБА_1 проходив амбулаторне лікування в КП «4-а міська клінічна лікарня ПМР», що підтверджується листами непрацездатності серії АДЯ № 406620 та АДЯ № 353616 та копією амбулаторної картки хворого (а.с.11-17, 18).
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу GEELY MR, р.н. НОМЕР_1 , застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що підтверджується Полісом №АО6610105 (а.с.57). 
07 липня 2020 року ОСОБА_1 надіслав до ПАТ НАСК «Оранта» заяву про виплату страхового відшкодування, а саме шкоди, пов`язаної із лікуванням у сумі 1 889 грн. 16 коп., шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності у сумі 9 353, 03 грн., моральної шкоди у сумі 562, 10 грн. (а.с.21-22). Вказані виплати позивачем в подальшому отриманні.
Позивач вважає, що суми, які підлягають сплаті страховиком у рахунок відшкодування моральної шкоди, недостатньо для повного відшкодування завданої йому моральної шкоди, а тому звернувся до суду з позовом про стягнення різниці завданої йому моральної шкоди у сумі 60 000 грн., яку загалом оцінив у 60 562 грн. 10 коп. 

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції враховуючи, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 зазнав фізичного болю та отримав нервове потрясіння, у зв`язку із отриманими травмами перебував на лікуванні 12 днів та змушений був пережити ті незручності, які пов`язані з відвідуванням лікарів, медичними дослідженнями, змушений був відриватися від звичайних занять, що спричинило душевних страждань, дійшов висновку про доведення позивачем спричинення йому моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження його здоров`я. 
Разом з цим, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховуючи, що страховиком було сплачено позивачу у відшкодування моральної шкоди 562 грн. 10 коп. в межах страхових виплат, та виходячи із принципу розумності та співмірності, майнового стану винної особи, вважав достатнім стягнути із відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з ч.ч. 1,2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Статтею 1194ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599_ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Урахування вини потерпілого і матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди та їх вплив на відшкодування шкоди визначені у ст.1193 ЦК України.
Згідно із частиною четвертою України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до ч. 2 - 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Колегія суддів, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, а також беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, характер та обсяг моральних страждань, вважає, що місцевий суд визначаючи розмір моральної шкоди правильно керувався вимогами вищезазначених норм права та врахував, як тяжкість та тривалість моральних страждань позивача, так і суттєвість змін у його життєвих стосунках, внаслідок спричинення тілесних ушкоджень. При цьому суд враховуючи матеріальне становище відповідача, яке підтверджується довідкою про доходи з Пенсійного фонду України (а.с.58), а також враховуючи, що страховиком було сплачено позивачу у відшкодування моральної шкоди 562 грн. 10 коп. в межах страхових виплат, дійшов правильного висновку щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн.
Доводи апелянта про те, що судом не зазначено, яке саме матеріальне становище, і яким чином воно впливає або може вплинути на здатність відповідача сплатити визначену ним суму моральної шкоди, є не обґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до вимогст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.   
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). 
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 11 лютого 2021 року.

Головуючий суддя : _______________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.Ю. Кузнєцова ______________ С.А. Гальонкін