22-ц/804/97/21 
                                                                                265/4804/18 
                                               
   Єдиний унікальний номер 265/4804/18
                                                                        Номер провадження 22-ц/804/97/21

ПОСТАНОВА
І м е н е м    У к р а ї  н и

27 січня 2021 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                головуючої Биліни Т.І.,
                                суддів  Зайцевої С.А., Попової С.А.,
     за участю секретаря Сидельнікової А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 серпня 2020 року у складі суду Костромітіної О.О. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Донецької області, Головного управління Держаної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
05 червня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який в процесі неодноразово уточнявся, до прокуратури Донецької області. Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди. 
Позовна заява, в остаточній редакції, мотивована тим, що 17 травня 2006 року відносно її чоловіка ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушено кримінальну справу, його звинувачено в протиправних діях по спричиненню державі матеріальної шкоди у розмірі 109 864,67 гри. Через постійні стреси та душевні хвилювання, пов`язанні з порушенням кримінального провадження та обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, починаючи з 2006 року, здоров`я її чоловіка стрімко погіршувалося. У 2006 році ОСОБА_3 був взятий на облік до ендокринолога з діагнозом: цукровий діабет, з 16 червня 2006 року по 07 липня 2006 року проходив лікування у міській лікарні № 4, з діагнозом атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба П-3, судинна криза. В подальшому ОСОБА_4 з 2006 року по 2009 рік включно постійно проходив лікування в лікувальних закладах м. Маріуполя. Через стресові ситуації, тривалі слідчі дії, цукровий діабет стрімко розвивався, внаслідок чого ОСОБА_3 помер. Вважає, що саме незаконні дії прокурора ОСОБА_5 пов`язанні з незаконним притягненням її чоловіка до кримінальної відповідальності призвели її чоловіка до передчасної смерті. Через усі пережиті проблеми з 2006 року її здоров`я також погіршилося, про що свідчать довідки з лікарні та документи обстеження. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 07 лютого 2011 року по кримінальній справі № 1-75/11, ОСОБА_3 було виправдано у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину. Вказаний вирок ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04 вересня 2012 року залишено без змін, апеляційна скарга прокурора Саклакова М.В. залишена без задоволення. Вважає, що діями працівників прокуратури її сім`ї була

завдана моральна шкода, пов`язана з безпідставним порушенням кримінальної справи відносно її чоловіка ОСОБА_3 в зв`язку з чим на підставі ст.ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України просить стягнути з прокуратури Донецької області через Управління державного казначейства України у Донецької області на її користь моральну шкоду в сумі 500 000 гривень.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено, що саме їй діями працівників прокуратури була спричинена моральна шкода, протиправність поведінки заподіювача шкоди відносно неї, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою робітників прокуратури та її результатом - шкодою; вина робітників прокуратури перед позивачкою. Також позивачкою усупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не підтверджено, що вказаними захворюваннями ОСОБА_3 захворів саме через притягнення до кримінальної відповідальності, а не з інших причин, що вони не є хронічними та не набуті ним раніше, що унеможливлює встановити причинний зв`язок між протиправною поведінкою робітників прокуратури та її результатом - шкодою спричиненої її чоловіку, відшкодування якої могло статися при його житті, за його зверненням за захистом його порушених прав, що не входить до складу спадщини після його смерті, та не може бути успадкована позивачкою, як спадкоємицею.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи
Не погодившись з даним рішенням, представник позивачки ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди через смерть її чоловіка, яка настала внаслідок незаконних дій прокуратури. Суд першої інстанції безпідставно не вбачає, що незаконні дії прокуратури, які призвели ОСОБА_3 до смерті не знаходяться у безпосередньому зв`язку з моральними (душевними) стражданнями ОСОБА_2 . Після смерті чоловіка ОСОБА_3 у ОСОБА_2 починають домінувати прояви захворювань серцево-судинної системи, однією з причин виникнення яких є «значні за інтенсивністю та тривалий час існуючи стресові ситуації». Для ОСОБА_2 стресовою була ситуація щодо порушення кримінальної справи стосовно її чоловіка ОСОБА_3 з боку прокуратури та як наслідок незаконних дій прокуратури - смерть ОСОБА_3 .
Доводи і заперечення інших учасників справи
Позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити.
Представник відповідача Прокуратури Донецької області Сущенко В.А. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Представник відповідача Головного управління Держаної казначейської служби України у Донецькій області в суд апеляційної інстанції не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату. час і місце розі ляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача. пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.
Відповідно ч.1 ст.367 ЦПУ України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 19.08.1997 року було укладено шлюб, про що Орджонікідзевським відділом актів громадянського стану міста Маріуполя Донецької області в книзі реєстрації актів було зроблено запис за № 251 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 95).
17.05.2006 року відносно ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.
Вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2011 року у справі № 1-75/11 ОСОБА_3 за частиною 3 статті 365 КК України було виправдано в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Обраний запобіжний захід у формі підписки про невиїзд скасовано (т.1. а.с. 33-45). Вирок суду набрав законної сили 22.02.2011 року.
Обставини встановлені вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2011 року у справі №1-75/11 відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.
ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивачки ОСОБА_3 помер, про що Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 23 листопада 2012 року було складено відповідний актовий запис № 1530 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (т. 1. а.с.32).
Згідно довідки про причину смерті № 186. виданої КУ «Маріупольська міська лікарня №4 ім.І.К. Мацука 22.11.2012 року, причиною смерті ОСОБА_3 є цукровий діабет з порушенням периферичного кровообігу (т.1, а.с.46).
Відповідно висновків експертної комісії ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» № 314/19 від 27.01.2020 року, психо-травмуюча ситуація, пов`язана з певними подіями - «незаконні дії прокуратури (порушення кримінальної справи в 2006р., неодноразові спроби взяття ОСОБА_3 під варту, судова тяганина в суді першої та Апеляційної інстанції)» могла бути лише провокуючим фактором, що сприяв загостренню та маніфестації (прояву) вже існуючих захворювань ОСОБА_3 , й не знаходиться з їх виникненням в прямому причинно-наслідковому зв`язку (т.2. а.с. 1-12).
У відношенні ОСОБА_2 також була проведена судово-медична експертиза, згідно висновку експертної комісії КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради за № 284/285/к від 16.01.2020 року - незаконні дії прокуратури Донецької області стосовно її чоловіка ОСОБА_3 , який помер в ІНФОРМАЦІЯ_2 , не були спрямовані безпосередньо до ОСОБА_2 , тому не знаходяться у безпосередньому зв`язку з її моральними (душевними) стражданнями (т.2. а.с. 25-34). 
З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 перебувала під судом та слідством, протиправні дії відносно неї не вчинялися, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Положеннями ст.56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної школи, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо школи завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Зазначена норма кореспондується з положеннями частини 1 ст. 1176 ЦК України, якою передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду .
Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України.
Вищезазначені норми кореспондуються з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1. п. 1 ч. 1 ст. 2. ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закону № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи судом апеляційної інстанції за відсутністю в діях особи складу злочину . Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коди незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свою життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Вказана позиція підтримана постановою Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 522/1021/16-ц, де зазначено, що згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 1 статті 3 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
За ст. 5 вищенаведеного Закону № 266/94-ВР у разі смерті громадянина право на відшкодування шкоди у випадках, передбачених п. п. 1, 2, 3 і 4 ст.3 цього Закону встановленому законодавством порядку переходить до його спадкоємців.
Вище вказана норма Закону не передбачає переходу до спадкоємців права на відшкодування моральної шкоди, яка нерозривно пов`язана з особою спадкодавця, що в повній мірі узгоджується з позицією ст. 1219 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги, що саме вона має право на відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями прокуратури, які призвели до смерті ОСОБА_3 є недоведеними та безпідставними.
З огляду на вказане висновки суду першої інстанції обґрунтовані та є такими. що в повній мірі узгоджуються з положеннями норм законів, які регулюють спірні правовідносини.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За вказаних обставин доводи представника позивачки про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, позивачкою та її представником не надано.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім чого, необхідно браги до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
У відповідності до ст.375 ЦІІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріальною і процесуального права.
Повний текст постанови виготовлено 01 лютого 2021 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 серпня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Касаційна скарга подається безпосередньо до  суду касаційної інстанції.

Головуючий:        Т.І. Биліна

Судді:         С.А. Зайцева

          С.А. Попова