Ухвала
Іменем України    
 
25 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 161/14758/20
провадження № 61-4128ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2020 року у складі судді: Кихтюк Р. М., яка занесена до протоколу судового засідання, та постанову Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у складі колегії суддів: Осіпука В. В., Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів),
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів).
 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Романовського В. В. про залучення до участі у справі правонаступника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - акціонерного товариства «Альфа-Банк».
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2020 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що 10 вересня 2019 року єдиним акціонером, який володіє 100 % акцій АТ «Укрсоцбанк», прийнято рішення №3/2019 про припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» та затверджено умови договору про приєднання. 15 жовтня 2019 року вказаною вище особою прийнято рішення № 5/2019 про затвердження передавального акту та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» саме з 15 жовтня 2019 року. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України 03 грудня 2019 року проведено запис про державну реєстрацію припинення АТ «Укрсоцбанк» як юридичної особи із зазначенням правонаступника - АТ «Альфа-Банк». Отже, ураховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано залучив до участі у справі як правонаступника АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк». Оскаржена ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її зміни чи скасування не має, а доводи боржника ОСОБА_1 про неправомірність дій суду під час постановлення оскаржуваної ухвали, викладені ним в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність постановленої ним ухвали.
 
12 березня 2021 року засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції.
 
У клопотанні, яке міститься в касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст постанови апеляційного суду отримав поштою 10 лютого 2021 року. На підтвердження указаних обставин суду надано ксерокопію конверту, адресованого Волинським апеляційним судом ОСОБА_1 із номером рекомендованого відправлення № 4302522844471 та роздруківкою з сайту АТ «Укрпошта» про вручення указаного поштового відправлення 10 лютого 2021 року.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). 
 
У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням судами норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що судами грубо порушено статті 48, 55, 442 ЦПК України та неправильно витлумачено та застосовано статті 514, 517, 605 ЦПК України. ОСОБА_1 зазначає, що довідка АТ «Укрсоцбанк» від 24 вересня 2019 року про прощення боргу, а по суті виконання зобов`язання, була видана стягувачем за 22 дні до процедури реорганізації банківської установи. Після цього, 15 жовтня 2019 року внаслідок реорганізації відповідно до протоколу загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» № 4/2019, цей банк став правонаступником прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». Тобто, на момент реорганізації та виникнення правонаступництва до АТ «Альфа-Банк» нічого не перейшло. Окрім цього, у судовому засіданні у суді першої інстанції державний виконавцем не було заявлено будь-якого клопотання про залучення у справі правонаступника, а він тільки надав згоду з приводу указаного питання, щоб суд з власної ініціативи залучив до участі у справі в якості заінтересованої особи - АТ «Альфа-Банк». Окрім цього, державний виконавець на питання суду хто є  стягувачем, сам надав відповідь, що це АТ «Укрсоцбанк» з відповідними поясненнями щодо відсутності в матеріалах виконавчого провадження будь-яких документальних доказів причетності АТ «Альфа-Банк» до указаних правовідносин. Ухвала першої інстанції не мотивована.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Апеляційний суд встановив, що 10 вересня 2019 року єдиним акціонером, який володіє 100 % акцій АТ «Укрсоцбанк», прийнято рішення № 3/2019 про припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» та затверджено умови договору про приєднання. 15 жовтня 2019 року вказаною особою прийнято рішення № 5/2019 про затвердження передавального акту та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» саме з 15 жовтня 2019 року. 
 
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань встановив, що 03 грудня 2019 року проведено запис про державну реєстрацію припинення АТ «Укрсоцбанк» як юридичної особи із зазначенням правонаступника - АТ «Альфа-Банк».
 
У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу».
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року в справі № 296/443/16-ц (провадження № 61-16634сво19) зазначено, що «у статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий».
 
За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2020 року та постанови Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів).
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                        В. І. Крат
                                                                                                                                                                                                                                                                                         Н. О. Антоненко
 
                                                                                                   М. М. Русинчук