ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21584/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Кармазін О.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  10 березня 2021 року                                                                                          м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          Головуючий суддя                    Грибан І.О.,
          судді:                                        Ключкович В.Ю., 
                                                  Парінов А.Б.
          за участі:
          секретар с/з                              Піскунова О.Ю.,
          пр-к апелянта                              Прокошин М.С.,
          пр-к позивача                              Кравченко Р.М.

          розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Укрбуд Інвест» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №06802615050105, 
У С Т А Н О В И В :

          Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Укрбуд Інвест» звернулось в суд з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просило  визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.04.2020 №06802615050105.
          В обґрунтування позову позивач зазначав, що  висновки в Акті перевірки ГУ ДПС у м. Києві, є помилковими, такими, що не відповідають фактичним обставинам та такими, що виникли в результаті невірного тлумачення умов укладеного договору та чинного законодавства України.
          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2020 року позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Укрбуд Інвест» задоволено у повному обсязі. 
          Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.04.2020 № 06802615050105, прийняте ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДР: 39439980; адрес: 04116, м. Київ, вулю Шолуденка 33/19).
          Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує зокрема про те, що висновок  про  віднесення Договору поворотної фінансової допомоги №33-ф від 18 листопада 2014 року станом на 30.09.2019 до  довгострокової кредиторської заборгованість контролюючим органом здійснено на підставі           п.3.1 умов договору, а саме : «п.3.1. Фінансова допомога надається до вимоги її повернення, але на строк, не більше ніж 10 календарних місяців. Строк позовної давності становить десять років».
          Також, згідно Картки рахунка 6853 «Розрахунки з іншими кредиторами» станом на 30.09.2019 залишок неповернутої фінансової допомоги на загальну суму 64 749 700 гривень.
          На думку відповідача, в порушення п.п. 134.1.1 ПК України, п.7 П(с)БО 15 «Дохід», товариством занижено дохід у загальному розмірі за III квартал 2019 рік - 45 063 193 гривень.
          Крім того, в обґрунтування правильності висновків акту щодо виявленого порушення посилався на правову позицію  Верховного Суду, викладену у постанові від 29.07.2020 у справі №640/4003/19.
          Щодо правомірності висновків в  акті перевірки про зменшення позивачем  доходів від планової реалізації, апелянт зазначає, що ТОВ «Інвестиційна Компанія «Укрбуд Інвест» в III кварталі 2019 року зменшило планову реалізацію, дохід на загальну суму 107 298 566 грн. на підставі довідки, затвердженої директором без економічних показників, які спричинили таке зменшення (цін які змінюють вартість фіксованого набору матеріальних ресурсів і послуг в даний період часу).В той час, як згідно з даними Держстату України, 1998-2020 (Дата останньої модифікації: 04.02.2020) встановлено зростання індексу цін на будівельно-монтажні роботи у III кварталі 2019 року.
          За даними перевірки розраховано вартість фіксованого набору матеріальних ресурсів і послуг, а саме як змінилась планова собівартість об`єктів на суму 1 503 348 728 грн. в даний період часу III квартал 2019 року в порівнянні з попереднім.
          За даними перевірки економічно обґрунтована планова собівартість об`єктів на суму 1 503 348 728 грн. в період часу III квартал 2019 року збільшилась, за рахунок інфляції, на суму 1 539 367 090 грн., різниця на загальну суму 2 956 951,65 грн. яка зменшує спрогнозовану вартість будівництва - дохід за будівельними контрактами на суму таких відхилень 2 956 951,65 гривень.
          З огляду на зазначене, апелянт вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також не повне з`ясування обставин справи мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, яке відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
          Позивачем, у свою чергу було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права.           За наведених у відзиві обставин, позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
          У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
          Представник позивача у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
          Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, звертає увагу на  наступне.
          Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Інвестиційна компанія «Укрбуд Інвест» взято на податковий облік в ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві 25.01.2014 за №265014008815.
          На підставі направлень від 28.01.2020 №116/26-15-05-01-05, № 163/26-15-05-03, №123/26-15-42-07, №534/26-15-14-09-01, в період з 28.01.2020 року по 10.03.2020 року Головним управлінням ДПС у м. Києві проводилась планова виїзна документальна перевірка ТОВ «Інвестиційна компанія «Укрбуд Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року.
          За результатами даної перевірки складено Акт №203/26-15-05-01-05/39066158 від 17.03.2020 року про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Інвестиційна компанія «Укрбуд Інвест».
          Перевіркою встановлено порушення Товариством пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 10598477 грн. в тому числі за три квартали 2019 року на суму 10598477 грн.
           30 квітня 2020 року Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №06802615050105 відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 15907716 грн., в тому числі за податковим зобов`язаннями +10598477 , за штрафними (фінансовими) санкціями 5299239,00 грн.
          Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
          Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що  відповідачем неправомірно віднесено до довгострокових договір поворотної фінансової допомоги №33-ф від 18 листопада 2014 року укладений між ТОВ «Укрбуд Девелопмент» та ТОВ «Інвестиційна Компанія «Укрбуд Інвест» виходячи лише із строку  позовної давності, зазначеної в договорі та  безпідставно не враховано пояснення та докази платника податків щодо обґрунтування  зменшення обсягу будівельних робіт та планової реалізації.
Спір виник  в сфері правовідносини, що регулюються Податковим кодексом України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Національним положенням (стандарт) бухгалтерського обліку  (далі - П(С)БО), затвердженим  наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 № 559 .
Підпунктом  14.1.267  пункту  14.1  статті  14 ПК України  визначено, що позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.
Відповідно до підпункту  134.1.1  пункту  134.1  статті  134 ПК України, об`єктом оподаткування для цілей податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
При складені фінансової звітності платникам податків доцільно приділяти особливу увагу питанню правильності бухгалтерського обліку дебіторської та кредиторської заборгованості, адже помилки при відображенні фінансового доходу або витрат від дисконтування довгострокової кредиторської/дебіторської заборгованості в момент її виникнення та здійснення амортизації дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу можуть призвести до неправильного відображення об`єкта оподаткування, тому як базис до визначення правильності висновків судів попередніх інстанцій слід уважно проаналізувати, як саме врегульоване це питання на рівні національних стандартів бухгалтерського обліку.
За загальним правилом, для цілей бухгалтерського обліку отримана поворотна фінансова допомога є зобов`язанням (п. 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання») та, враховуючи те, що вона підлягає погашенню грошовими коштами, таке зобов`язання є фінансовим інструментом (фінансовим зобов`язанням) (п. 4 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти»).
У взаємозв`язку з наведеним, слід зазначити, що доходи, це збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
Дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
П(С)БО 13  визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові інструменти та її розкриття у фінансовій звітності.
Згідно визначених понять у пункті 4 вказаного Положення, фінансовий актив - це: а) грошові кошти та їх еквіваленти; б) контракт,    що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства; в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах; г) інструмент власного капіталу іншого підприємства.
Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання: а) передати    грошові    кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.
Приписами пункту 6  П(С)БО 13  визначено, що фінансові активи включають: грошові кошти, не обмежені для використання,    та їх еквіваленти;    дебіторську заборгованість,    не призначену для перепродажу;    фінансові інвестиції,    що утримуються до погашення;    фінансові активи,    призначені для перепродажу; інші фінансові активи.
Пунктом 10  П(С)БО 13  передбачено, що фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі,    якщо підприємство є    стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента.
Згідно з пунктом 29  П(С)БО 13, фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний    фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні,    обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).
Пункт 30 цього Положення передбачає, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю, крім:
30.1 дебіторської     заборгованості, що не призначена для перепродажу;
30.2 фінансових інвестицій,    що утримуються підприємством до їх погашення;
30.3 фінансових активів,    справедливу вартість яких неможливо достовірно визначити;
30.4 фінансових інвестицій та інших фінансових активів,    щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю.
Пунктом 31  П(С)БО 13  передбачено, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються    за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає  П(С)БО 15.
Відповідно до пункту 5  П(С)БО 15, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Згідно з пунктом 7  П(С)БО 15, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від    реалізації    продукції    (товарів,    робіт, послуг); чистий дохід    від    реалізації    продукції     (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.
Відповідно до пункту 11  П(С)БО 28, теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації). Майбутні грошові потоки від активу визначаються виходячи з фінансових планів підприємства на період не більше п`яти років. Якщо в підприємства є досвід визначення суми очікуваного відшкодування активу і наявні розрахунки, що свідчать про достовірність оцінки майбутніх грошових потоків, то така оцінка може визначатися на підставі фінансових планів підприємства, які охоплюють період більше п`яти років.
За приписами пункту 14  П(С)БО 28, ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами. За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства.
При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків.
Як уже зазначено вище, згідно з  П(С)БО 11, зобов`язання поділяються на довгострокові та поточні. Пунктом 4  П(С)БО 11  визначено, що поточні зобов`язання - це зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців починаючи з дати балансу.
В свою чергу, дисконтуванню    на дату балансу підлягають лише довгострокові грошові зобов`язання, за якими передбачаються майбутні платежі і тільки на той строк, що залишився до погашення (за умовами договору).
Відповідно до пункту 4  П(С)БО 11, довгострокові зобов`язання - це всі зобов`язання, які не є поточними.
Пунктом 8 П(С)БО 11 передбачено, що зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода  про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.
Отже, з наведеного убачається, що правила дисконтування із включенням суми дисконту до інших доходів поширюються на довгострокові зобов`язання.
Таким чином, для визнання заборгованості, за якою строк погашення на дату балансу складає менше дванадцяти місяців, довгостроковою, обов`язковою визнана сукупність двох умов: первісний строк погашення такої заборгованості був більшим, ніж 12 місяців, та до затвердження фінансової звітності існує угода про пролонгацію (переоформлення) такої угоди на строк понад 12 місяців.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 640/4003/19 , на яку посилається апелянт.
У даному випадку, вищевказаним договором фінансова допомога надається на строк, не більше ніж 10 календарних місяців, тобто менше 12 місяців (для кваліфікації позики довгостроковою термін погашення має складати більше ніж дванадцять місяців) і цей строк є первісним терміном виконання, сторони не укладали додаткових угод щодо збільшення строку виконання. При цьому, вказана позика є поворотною, безвідсотковою (одна з умов кваліфікації позики як довгострокової та застосування правил про теперішню вартість - нарахування/сплата відсотків), не є зобов`язанням, яке не підлягає погашенню, а відтак, позика за викладеною у договорі суттю зобов`язань, кваліфікується у період, який перевірявся, як поточне зобов`язання. Прострочення строку виконання зобов`язання, враховуючи правила П(с)БО, яке первісно визнане поточним, само по собі не перетворює зобов`язання у довгострокові.
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосовані відповідачем правила П(С)БО11 та П(С)БО13 для цілей застосування  п. 7 П(с)БО15 «Дохід», тобто дисконтування позики як довгострокового зобов`язання є безпідставними, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягали до задоволення.
          Щодо висновків контролюючого органу про зменшення доходу від від планової реалізації, колегія суддів звертає увагу на наступне.
          Як зазначено в Акті перевірки, в порушення п/п. 134.1.1 ПК України, п. 10 П(с)БО 18 "Будівельні контракти",  товариством занижено доходу у загальному розмірі 13 817 234 грн. в тому числі за 9 місяців 2019 року в сумі 13 817   234 грн.
          Таким чином, визначено заниження доходу у загальному розмірі 58 880 427 грн. в тому числі за 9 місяців 2019 року в сумі 58 880 427 гривень.
          Відповідно до п. 44.1 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
          Відповідно до п. 44.2. ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
          Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 18 "Будівельні контракти" визначає методологічні засади формування підрядниками у бухгалтерському обліку інформації про доходи та витрати, пов`язані з виконанням будівельних контрактів, та її розкриття у фінансовій звітності.
          Відповідно до пункту 3 П(с)БО 18 доходи і витрати протягом виконання будівельного контракту визнаються з урахуванням ступеня завершеності робіт на дату балансу, якщо кінцевий фінансовий результат цього контракту може бути достовірно оцінений.
          Пункт 4. Ступінь завершеності робіт за будівельним контрактом може визначатися за одним з наведених методів: вимірювання та оцінка виконаної роботи; співвідношення обсягу завершеної частини робіт та їх загального обсягу за будівельним контрактом у натуральному вимірі; співвідношення фактичних витрат з початку виконання будівельного контракту до дати балансу та очікуваної (кошторисної) суми загальних витрат за контрактом.
          Пункт 5. Кінцевий фінансовий результат за будівельним контрактом з фіксованою ціною може бути достовірно оцінений за наявності одночасно таких умов: можливості достовірного визначення суми загального доходу від виконання будівельного контракту; імовірного отримання підрядником економічних вигод від виконання будівельного контракту; можливості достовірного визначення суми витрат, необхідних для завершення будівельного контракту, і ступеня завершеності робіт за будівельним контрактом на дату балансу; можливості достовірного визначення та оцінки витрат, пов`язаних з виконанням будівельного контракту для порівняння фактичних витрат за цим будівельним контрактом, з попередньою оцінкою таких витрат.
          Пункт 6. Кінцевий фінансовий результат за будівельним контрактом за ціною "витрати плюс" може бути достовірно оцінений за наявності одночасно таких умов: імовірного отримання підрядником економічних вигод від виконання будівельного контракту; можливості достовірного визначення витрат, пов`язаних з виконанням будівельного контракту, незалежно від імовірності їх відшкодування замовником.
          Пункт 7. Якщо кінцевий фінансовий результат за будівельним контрактом не може бути оцінений достовірно, то: дохід визнається в сумі фактичних витрат від початку виконання будівельного контракту, щодо яких існує імовірність їх відшкодування; витрати за будівельним контрактом визнаються витратами того періоду, протягом якого вони були зазнані. 
          У разі відсутності імовірності відшкодування витрат дохід не визнається.
          Пункт 8. Якщо в наступних звітних періодах не існує невизначеності, яка перешкоджала в попередніх періодах отриманню достовірної оцінки кінцевого фінансового результату за будівельним контрактом, то дохід і витрати, пов`язані з виконанням цього контракту, визнаються згідно з пунктом 3 Положення (стандарту) 18.
          Якщо на дату балансу існує імовірність того, що загальні витрати на виконання будівельного контракту перевищуватимуть загальний дохід за цим будівельним контрактом, то очікувані збитки визнаються витратами звітного періоду з включенням фактичних витрат на виконання цього будівельного контракту до собівартості реалізації.
          Пункт 9. Суми відхилень, претензій та заохочувальних виплат за будівельним контрактом визнаються доходом, якщо: Існує імовірність отримання економічних вигод; можлива їх достовірна оцінка.
          Оцінка доходів і витрат за будівельним контрактом.
          Пункт 10. Дохід за будівельним контрактом включає передбачену будівельним контрактом ціну, а також суму відхилень, претензій та заохочувальних виплат за будівельним контрактом.
          Пункт 11. Дохід за будівельним контрактом оцінюється за справедливою вартістю активів, які вже отримані або підлягають отриманню.
          Оцінка доходу протягом виконання будівельного контракту переглядається у разі: погодження із замовником відхилень та/або претензій, які змінюють ціну будівельного контракту в періоди після його укладання; зміни узгодженої ціни будівельного контракту з фіксованою ціною за наявності умов, що передбачають її зміни.
          Пункт 12. Витрати за будівельним контрактом включають: витрати, безпосередньо пов`язані з виконанням даного контракту; загальновиробничі витрати.
          У  взаємозв`язку з наведеним слід додати, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні).
          Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
          Згідно даних Держстату України, 1998-2020 (Дата останньої модифікації: 04.02.2020) встановлено зростання індексу цін на будівельно-монтажні роботи у III кварталі 2019 року.
          Індекс цін на будівельно-монтажні роботи - це те, як змінюється вартість фіксованого набору матеріальних ресурсів і послуг в даний період часу в порівнянні з попереднім. Обчислюється індекс наступним чином: вибірковий перелік підприємств, які виконують будівельні роботи, надають свої кошториси. На їх підставі фахівці Держстату розраховують опосередковану вартість будівельно-монтажних робіт за видами споруд і потім порівнюють з попереднім місяцем, кварталом або роком, обчислюючи індекс.
          Обчислюється індекс наступним чином: вибірковий перелік підприємств, які виконують будівельні роботи, надають свої кошториси. На їх підставі фахівці Держстату розраховують опосередковану вартість будівельно-монтажних робіт за видами споруд і потім порівнюють з попереднім місяцем, кварталом або роком, обчислюючи індекс.
          Учасники будівельного ринку використовують індекс цін на будівельні роботи для того, щоб спрогнозувати вартість будівництва на етапі проектування. 
           Судом першої інстанції встановлено, що згідно документів наданих до перевірки ТОВ «Фінансова компанія «ЖИТЛО-КАПІТАЛ», код 35393445 є управителем коштів на фінансування перелічених об`єктів будівництва (діє в інтересах установників і здійснює управління ФФБ з метою фінансування спорудження об`єктів будівництва згідно із законодавством, правилами ФФБ) та перераховує кошти забудовнику ТОВ «Інвестиційна Компанія «Укрбуд Інвест». Фактично у періоді, що перевірявся забудовник здійснював операції: будівництво житлових комплексів за адресою: Харківське шосе, 210 у Дарницькому районі міста Києва, вул. Жилянська, 28 у Голосїйвському районі м. Києва, бульвар Кольцова, 7-а у Святошинському районі міста Києва, будівництво житлового будинку за адресою вул. Архітектора Вербицького у Дарницькому районі міста Києва. ТОВ «Фінансова компанія «Житло- капітал» є управителем коштів на фінансування перелічених об`єктів будівництва та перераховує кошти забудовнику ТОВ «ІК «УБІ». 
          Доходи ТОВ «Інвестиційна Компанія «Укрбуд Інвест» нараховуються самостійно відповідно ступеня завершеності виробництва (операцій з надання послуг), який визначається за питомою вагою витрат, здійснених у звітному період у загальній очікуваній сумі таких витрат та/або за питомою вагою обсягу послуг наданих у звітному податковому періоді, у загальному обсязі послуг, які мають бути надані.
          Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 по взаємовідносинам з контрагентом з ТОВ «Фінансова компанія «Житло-капітал» за І та II квартал 2019 року надходження до TOB «ІК «УВІ» від ТОВ «Фінансова компанія «Житло-капітал» становили 161 453 179,46 грн., за III квартал 2019 року становили значно менше - 37 547 000,00 грн. (надходження по об`єкту будівництва вул. Жилянська, 28 у Голосіївському районі м. Києва взагалі відсутні), в VI кварталі 2019 р. надходження становили 20 277 119,64 грн.
          Отже, у зв`язку зі зменшенням обсягу будівельних робіт, що є загальновідомим, які мало виконувати ТОВ «ІК «УВІ» (об`єкти будівництва для завершення робіт передані іншому забудовнику), відповідно зменшилась і планова реалізація.
          Однак, вказані аргументи, які вбачаються судом за вагомі, значимі та обґрунтовані, відповідачем не враховані, наявні матеріали не містять жодної оцінки цих аргументів з боку відповідача.
          Наведене у свою чергу свідчить про порушення з боку податкової служби прав позивача та приписів, визначених в  абз. 2 п. 44.6, абз. 2 п. 44.7, п. 56.4., п. 56.8., п. 86.7 ПК України, які в сукупності зобов`язують податкову службу враховувати аргументи платника податків, у т.ч. на етапах адміністративного оскарження, що, відповідно, зумовлює обов`язок податкової служби надати належне обґрунтування у разі відхилення вищезгаданого рішення позивача.
          За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення податкового органу є необґрунтованим, безпідставним та такими, що підлягає скасуванню.
          Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
          Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
          Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
          Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
          У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи контролюючого органу не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
          З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві залишити без задоволення.
          Рішення рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2020 року залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

          Головуючий суддя                                                                      І.О. Грибан

          Судді:                                                                                          В.Ю. Ключкович

                                                                                                    А.Б. Парінов          
          (повний текст постанови складено 15.03.2021р.)