ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/3073/20	

головуючий суддя І інстанції – Конишева О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
за участю секретаря судового засідання: Чорнова Є.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу    Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2020 року в адміністративній справі №280/3073/20 за позовом  фізичної особи-підприємця   ОСОБА_1  до  Головного управління Держпраці у Запорізькій області  про визнання протиправними та скасування припису та постанови про накладення штрафу,-  
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець   ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Запорізькій області про усунення виявлених порушень №ЗП3323/573/АВ/П від 04.11.2019;
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП3323/573/АВ/П/ТД-ФС від 19.12.2019.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2020 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця   ОСОБА_1  було задоволено.
Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держпраці у Запорізькій області про усунення виявлених порушень №ЗП3323/573/АВ/П від 04.11.2019.
Визнано протиправним та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП3323/573/АВ/П/ТД-ФС від 19.12.2019.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпраці у Запорізькій області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування  апеляційної скарги відповідач зазначив, що з огляду на допущені позивачем порушення приписів трудового законодавства, оскаржувана постанова та припис були прийняті обґрунтовано та у відповідності з приписами чинного законодавства.
Фізичною особою-підприємцем   ОСОБА_1  було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Представник позивача в судовому засіданні заперечувала відносно задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.
Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи за відсутності останнього.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, за  даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 , фізична особа- підприємець зареєстрований 03.12.2001 року, номер запису 20800170000003135, код КВЕД 03.12 Прісноводне рибальство (основний).
26 жовтня 2019 року позивачем поштою одержано складені інспектором праці Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування ЖЗП3323/573/НД/АВ від 23.10.2019 та вимогу про надання/поновлення документів №3323/573/НД від 23.10.2019.
В Акті про неможливість проведення інспекційного відвідування ЖЗП3323/573/НД/АВ від 23.10.2019 зазначено, що « Інспекційне відвідування неможливо провести у зв`язку з створенням перешкод у діяльності інспектора праці: ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; ненадання для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, їх завірених об`єктом відвідування копій або витяг.
Як зазначає позивач після ознайомлення з актом 28.10.2019 року  він особисто приїхав до інспектора праці за адресою, зазначеною на конверті ( АДРЕСА_1 ) та надав документи згідно одержаної поштою 26.10.2019 вимоги.
04.11.2019 року відповідачем було складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) фізичної особи, яка використовує найману працю №ЗП 3323/573/АВ та  Припис про усунення виявлених порушень №ЗП 3323/573/АВ/П від 04.11.2019 року. 
В ході інспекційного відвідування відповідачем встановлено, що протягом 2018 року та 2019 року 12 фізичних осіб були допущені до роботи без укладення трудового договору, чим порушено ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Позиція відповідача щодо порушення вимог законодавства про працю обгрунтована тим, що в 2018 році та протягом 2019 року підприємець майже щомісячно переукладав Договори цивільно-правового характеру з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 . Тобто фізичні особи повинні були систематично виконувати певні трудові функції, відповідно до визначеного виду виконуваної роботи та мали постійний характер праці...відносини, які складаються між Виконавцем та Замовником передбачають виконання роботи на постійній основі у певний проміжок часу та мають на меті саме процес праці... ФОП ОСОБА_1 , як Замовник зобов`язаний забезпечити Виконавця всім необхідним для виконання роботи (п. 1.3.Договору).... фізичним особам визначено робоче місце, забезпечено оснащенням для вилову риби та водним транспортним засобом, що передбачено ст. 21, 29 КЗпП України та притаманно трудовим відносинам, а не на свій ризик, як зазначено в ст.831 Цивільного кодексу України. Зазначені види робіт свідчать про процес праці, а не про його результат. Фактично виконавці підпорядковуються внутрішньому трудовому розпорядку (стаття 57, 142 КЗпП України), та наявні ознаки строкового трудового договору (п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України), оскільки укладені на визначений термін, зазначені види робіт збігаються з колом обов`язків за посадою - рибалка прибережного лову, яка передбачена Класифікатором професій ДК 003:2010, як і професія -продавець. В завданнях замовника не вказується кінцевий результат послуги, із зазначенням кількісних і якісних показників, після досягнення (виконання) яких договір вважається виконаним і дія його припиняється.
Акт та Припис від 04.11.2019 позивач отримав у двох екземплярах 07.11.2019 року, поштою (номер поштового відправлення 7200200410054), на підтвердження чого до суду надані: копії конверту, відстеження вручення поштового відправлення. 
12.11.2019 року позивач рекомендованим листом з повідомленням та описом вкладення направив по одному примірнику акту та припису на адресу відповідача, зазначивши в Акті в графі: «Опис пояснень, зауважень або заперечень» , що «з актом від 04.11.2019 не згоден, порушень діючого законодавства не допускав, інспектор незаконно склала акт та припис в один день, чим фактично позбавила мене права та реальної можливості подати свої пояснення і зауваження та заперечення на акт до внесення припису, інспектор не здійснювала інспекційне відвідування та не робила запису про проведення інспекційного відвідування у відповідному журналі 08.11.2019».
28.11.2019 року позивач одержав лист про розгляд заперечення від 20.11.2019 за №08/03.4-06/10032 в якому відповідач стверджує про обґрунтованість  виявлених порушень, які викладені в Акті інспекційного відвідування від 04.11.2019.
Повідомлення про складання протоколу від 06.11.2019 року за № 08/03.4-06/9542 було направлено позивачу, яке останній отримав 14.11.2019 року.
14.11.2019 року поштою позивач отримав повідомлення про розгляд справи від 13.11.2019 року № 08/03.4-06/9725, однак дата та час розгляду не зазначена (копія повідомлення, конверту та відстеження поштового відправлення додаються). 
19.12.2019 року відповідачем була винесена постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП 3323/573/АВ/П/ТД-ФС, яка була направлена 19.12.2019 та отримана позивачем 21.12.2019.
Не погодившись з правомірністю прийняття наведеної постанови та припису, позивач звернувся до суд з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваних припису про усунення виявлених порушень та постанови про накладення штрафу уповноваженими особами, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Згідно п.п. 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом. 
Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295).
Відповідно до п. 2 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.
Згідно п. 19 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що на Державну службу України з питань праці (Держпраці) покладено обов`язок по здійсненню державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами, зокрема шляхом проведення інспекційних відвідувань, за результатом яких складається акт.                       
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі -      КЗпП України).
Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Приписами абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Аналогічні правові висновки також викладені в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року по справі № 802/2066/16-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття спірної постанови та припису були висновки відповідача відносно використання позивачем праці неоформлених працівників: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_5 ,                       ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Встановивши зміст спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необґрунтованості вказаних висновків відповідача, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (замовник) та фізичними особами укладено договори, а саме: 
-з ОСОБА_2 - угода (цивільно-правовий договір) №6 від 26.03.2018, строк дії до 10.04.2018 ; угода (цивільно-правовий договір) №12 від 01.10.2018, строк дії до 31.12.2018; угода (цивільно-правовий договір) №4 від 01.03.2019, строк дії 10.04.2019; цивільно- правовий договір №36 від 01.10.2019, строк дії до 29.10.2019;
-з ОСОБА_3 - угода (цивільно-правовий договір) №14 від 01.10.2018, строк дії до
31.12.2018; угода (цивільно-правовий договір) №6 від 01.03.2019, строк дії до 10.04.2019; цивільно-правовий договір №37 від 01.10.2019, строк дії до 29.10.2019;
-з ОСОБА_14 цивільно-правовий договір №16 від 15.08.2019, строк дії до
29.08.2019; цивільно-правовий договір №33 від 01.10.2019, строк дії до 29.10.2019;
-з ОСОБА_5 угода (цивільно-правовий договір) №7 від 26.03.2018, строк дії до 10.04.2018; угода (цивільно-правовий договір) №16 від 01.10.2018, строк дії до 31.12.2018; угода (цивільно-правовий договір) №10 від 01.03.2019, строк дії до 10.04.2019; цивільно- правовий договір №5 від 20.06.2019, строк дії до 30.06.2019; цивільно-правовий договір №15 від 01.08.2019, строк дії до 29.08.2019; цивільно-правовий договір №32 від 01.10.2019, строк дії до 29.10.2019;
-з ОСОБА_17 угода (цивільно-правовий договір) №4 від 26.03.2018, строк дії до 10.04.2018; угода (цивільно-правовий договір) №11 від 12.07.2018, строк дії до 31.12.2018; угода (цивільно-правовий договір) №2 від 01.03.2019, строк дії до 10.04.2019; цивільно- правовий договір №4 від 20.06.2019, строк дії до 30.06.2019; цивільно-правовий договір №? 14 від 01.08.2019, строк дії до 29.08.2019; цивільно-правовий договір №31 від 01.10.2019, строк дії до 29.10.2019;
-з ОСОБА_7 угода (цивільно-правовий договір) №3 від 26.03.2018, строк дії до 10.04.2018; угода (цивільно-правовий договір) №10 від 12.07.2018, строк дії до 31.12.2018 ; угода (цивільно-правовий договір) №8 від 01.03.2019, строк дії до 10.04.2019; цивільно- правовий договір №3 від 20.06.2019, строк дії до 30.06.2019; цивільно-правовий договір №13 від 01.08.2019, строк дії до 29.08.2019 ; цивільно-правовий договір №30 від 01.10.2019, строк дії до 29.10.2019;
-з ОСОБА_8 угода (цивільно-правовий договір) №2 від 26.03.2018, строк дії до 10.04.2018 ; угода (цивільно-правовий договір) N°9 від 12.07.2018, строк дії до 31.12.2018 ; угода (цивільно-правовий договір) №7 від 01.03.2019, строк дії до 10.04.2019; цивільно- правовий договір №2 від 20.06.2019, строк дії до 30.06.2019; цивільно-правовий договір №12 від 01.08.2019, строк дії до 29.08.2019; цивільно-правовий договір №29 від 01.10.2019, строк дії до 29.10.2019;
-з ОСОБА_9 цивільно-правовий договір №17 від 15.08.2019, строк дії до 29.08.2019; цивільно-правовий договір №43 від 01.10.2019, строк дії до 29.10.2019;
-з ОСОБА_18 угода (цивільно-правовий договір) №13 від 01.10.2018, строк дії до 31.12.2018; угода (цивільно-правовий договір) №5 від 01.03.2019, строк дії до 10.04.2019; иивільно-правовий договір №35 від 01.10.2019, строк дії до 29.10.2019;
-з ОСОБА_11 угода (цивільно-правовий договір) №15 від 01.10.2018, строк дії до 31.12.2018; угода (цивільно-правовий договір) №9 від 01.03.2019, строк дії до 10.04.2019;
-з ОСОБА_12 угода (цивільно-правовий договір) №3 від 01.03.2019, строк дії до 10.04.2019;
-з ОСОБА_13 угода (цивільно-правовий договір) №1 від 01.02.2018, строк дії до 01.07.2018 ; угода (цивільно-правовий договір) №8 від 02.07.2018, строк дії до 31.12.2018 ; угода (цивільно-правовий договір) №1 від 01.01.2019, строк дії до 31.06.2019; цивільно- правовий договір №1 від 01.06.2019, строк дії до 01.06.2019; цивільно-правовий договір №11 від 01.08.2019, строк дії до 29.08.2019 ; цивільно-правовий договір №28 від 01.10.2019, строк дії до 29.10.2019.
Відповідно до п.п. 1.1 наведених договорів, виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботу) (вилов риби в Каховському водосховищі), ( ОСОБА_13 – здійснення реалізації продукції).
Згідно  п.1.2 Договорів Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), в т.ч. використовує власні засоби та матеріали.
Відповідно до п.1.3. Виконавець вправі залучати відповідних фахівців для якісного і своєчасного надання послуг. Послуги зазначених фахівців Виконавець оплачує за власний рахунок, згідно з домовленістю з даними особами. 
Згідно п.5.2. Замовник не несе відповідальності у разі ігнорування Виконавцем правил безпеки експлуатації технічних засобів та засобів безпеки. 
Пунктами 4.1 та 4.2 договорів визначено, що вартість послуг по цивільно-правовому договору складає: 10 (десять) відсотків від вилову риби, а з ОСОБА_13 - конкретно обумовлена сума грошових коштів. Оплата за послуги здійснюється у готівковій формі, у національній валюті України, не пізніше десяти днів з підписання Акта виконаних робіт (копії договорів та актів додаються).
Отже, вказані договори містили умови щодо оплати результату виконаних робіт (наданих послуг), а не їх процесу, а фізична особа, що надавала послуги за зазначеними цивільно-правовими договорами не мала обов`язку дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства.
Також, позивачем були подані до суду копії актів прийому наданих послуг, в яких визначено зміст наданих послуг  та їх вартість.
Окрім того, позивачем були подані копії податкових розразунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, відповідно до яких позивачем сплачувався податок на доходи фізичних за вказаних осіб.
Поряд з вказаним, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що наведені цивільно-правові договори не визнано недійсними в судовому порядку, вони не мають ознак нікчемного правочину, а у відповідності до Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.042017 № 295, яким визначено права посадових осіб - інспекторів праці під час здійснення інспекційних відвідувань, - інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 14.05.2020 року по справі № 640/1099/19, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
В свою чергу, відповідачем не було надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, які б підтверджували факт допуску позивачем до роботи працівників, саме без укладення трудового договору та, як наслідок, порушення останнім приписів ст. 24 Кодексу законів про працю України.
Колегія суддів зауважує, що судження про відсутність цивільно-правових відносин між суб`єктом господарювання і третіми особами, які непідтверджені належними та допустимими доказами, не можуть бути підставою для висновку про допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.
Відтак, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції відносно протиправності прийняття припису №ЗП3323/573/АВ/П від 04.11.2019 року та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП3323/573/АВ/П/ТД-ФС від 19.12.2019 року.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст.  315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2020 року в адміністративній справі №280/3073/20 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за наявності підстав передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко