ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" лютого 2021 р.           Справа№ 910/11152/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Дідиченко  М.А.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Руденко  М.А. 

при секретарі:          Пересенчук Я.Д.

за участю представників сторін:
від позивача: Яцкевіч Т.Л.;
від відповідача: Головачева О.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2019 (повний текст рішення підписано 26.12.2019)
у справі №910/11152/19 (суддя Баранов Д.О.)
за позовом Дочірнього підприємства "Умань-Агро"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно"
про стягнення 1 261 525,49 грн., -

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року Дочірнє підприємство "Умань-Агро" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило стягнути 997 000,00 грн основного боргу, 178640,55 грн пені, 28844,74 грн 3% річних та 57040,23 грн інфляційних витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем порушені зобов`язання обумовлені умовами договору оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (з екіпажем) № 532 від 22.07.2017, зокрема щодо здійснення орендної плати за користування технікою, внаслідок чого в Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" утворилась заборгованість.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18 грудня 2019 року закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 15 205 грн. Позов задоволений частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 981  795,00 грн. основного боргу, 178 585,92 грн. пені, 28 680,82 грн. 3% річних та 42 487,40 грн. інфляційних втрат. У іншій частині позову відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині 981 795,00 грн., місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем неодноразово направлявся акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №9 на адресу відповідача. Проте, відповідач вказаний акт не підписав, заперечень на нього не надав, а тому вважається таким, що прийняв виконані роботи. Пеню, 3 % річних та інфляційні втрати місцевий господарський суд задовольнив виходячи з розрахунку, проведеного судом. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Агрохолдинг Руно" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2019 у справі № 910/11152/19 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.
Скаржник зазначає, що після передачі техніки позивачем відповідачеві обидва комбайни не працювали певний період в зв`язку з технічною несправністю, що було встановлено під час службового розслідування і про що позивача було повідомлено. Крім того, акт №9 складений у січні 2018 та не зрозуміло за який період, в той час як договором передбачено, що остаточний розрахунок за цим договором здійснюються на підставі акту приймання - передачі наданих послуг з оренди, що оформлюється протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту закінчення строку оренди.

Хід розгляду справи у суді апеляційної інстанції 

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 (головуючий суддя Тищенко О.В., судді Дикунська С.Я., Станік С.Р.) поновлено пропущений строк звернення з апеляційною скаргою, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2019, справу призначено справу до розгляду.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2020 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позову, прийнято у цій частині нове рішення про відмову в позові. Рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі № 910/11152/19 залишено без змін.
Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив її скасувати з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову залишити в силі.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.11.2020 постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2020 року було скасовано, а справу № 910/11152/19 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вказівки Верховного Суду, викладені в постанові від 18.11.2020

Відправляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що всупереч вимог процесуального закону суд апеляційної інстанції не мотивував в чому полягає винятковість випадку неподання відповідачем доказів, які мають вирішальний вплив на результат вирішення даного спору, до суду першої інстанції у встановлений строк та не вказав доказів неможливості їх подання відповідачем до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2020 року для розгляду справи №910/11152/19 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Дідиченко М.А., судді - Пономаренко Є.Ю., Калатай Н.Ф.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду на 20.01.2021.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 року №09.1-08/213/21 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку зі звільненням у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 14.01.2021 судді Калатай Н.Ф
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2021 року для розгляду справи №910/11152/19 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю, Руденко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2019 та призначено справу до розгляду на 10.02.2021.

Пояснення сторін

18.11.2021 через електронну пошту суду надійшли письмові пояснення відповідача за результатами розгляду справи у Верховному Суді.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22.07.2017 між Дочірнім підприємством "Умань-Агро" (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю  "Агрохолдинг Руно" (далі - орендар) був укладений договір оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (з екіпажем) № 532, за умовами якого орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми разом із обслуговуючим персоналом, а орендар зобов`язується прийняти техніку орендодавця та сплачувати орендодавцеві орендну плату за її використання.
Відповідно до п. 1.2. договору ідентифікаційні ознаки техніки та персональні дані екіпажу, в розрізі кожної одиниці техніки, відображаються в специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору.
Додатком № 1 до договору визначено перелік техніки, що надається в оренду згідно  договору оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (з екіпажем) № 532 від 22.07.2017, найменування сільськогосподарської техніки: комбайн CASE Axial Flow 5130 (серійний номер НОМЕР_6), державний номерний знак НОМЕР_1 , та комбайн CASE Axial Flow 5130 (серійний номер НОМЕР_2 ), державний номерний знак НОМЕР_3 . 
Згідно з п.1.4. договору управління (керування) технікою, що передається у користування орендареві за цим Договором, її технічне обслуговування в процесі експлуатації за цільовим призначенням провадяться екіпажем орендодавця, при чому екіпаж не припиняє трудових відносин із орендодавцем та не вступає у трудові відносини з орендарем.
Відповідно до розділу 2 договору орендар зобов`язується використовувати техніку виключно за її цільовим призначенням в межах провадження сільськогосподарської діяльності. Техніка орендується орендарем з метою збирання врожаю. Мінімальний обсяг послуг становить 400Га на 1 комбайн.
За умовами розділу 3 договору техніка передається орендодавцем і приймається орендарем в термін до 22.07.2017, якщо інший строк не обумовлений сторонами, за місцезнаходженням орендаря (п. 3.1. договору). Строк оренди за договором встановлюється до 21.08.2017 (п. 3.6. договору), передача техніки в оренду здійснюється сторонами за Актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками, (п. 3.2. договору). 
Пунктом 3.5. договору передбачено, що техніка вважається переданою в оренду з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі.
Відповідно до п.4.1. договору орендна плата за договором становить загальну вартість наданих послуг з оренди, сплачених відповідачем позивачеві протягом дії договору на підставі актів приймання - передачі наданих послуг, та розраховується, виходячи з 29 000,00 грн, у тому числі ПДВ, за одну добу оренди однієї одиниці техніки.
Згідно з п.4.2. договору орендна плата визначається в акті приймання-передачі наданих послуг, що підписується сторонами протягом 5 (п`яти) робочих днів після обробки кожних 200 Га.
Виплата орендної плати проводиться протягом 5 (п`яти) банківських днів після підписання сторонами акта приймання - передачі наданих послуг. Орендар має право достроково сплатити орендну плату на користь позивача. Орендар має право здійснити попередню оплату, яка здійснюється на підставі виставленого позивачем рахунку. Орендар має здійснити попередню оплату, в розмірі 174000,00 грн., протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту надходження техніки, на підставі виставленого позивачем рахунку (п.4.4. договору).
Відповідно до п.4.9. договору остаточний розрахунок за цим договором здійснюється на підставі акту приймання - передачі наданих послуг з оренди, що оформлюється протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту закінчення строку оренди.
Пунктом 6.1. договору передбачено, що після закінчення строку оренди орендар зобов`язаний протягом трьох календарних днів повернути техніку орендодавцю за актом приймання-передачі.
На виконання умов вказаного договору 24.07.2017 між сторонами був підписаний акт приймання-передачі техніки за договором оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (з екіпажем) № 532 від 22.07.2017, з якого вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми разом із обслуговуючим персоналом, згідно додатку № 1 до договору оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (з екіпажем) № 532 від 22.07.2017, а саме: комбайн CASE Axial Flow 5130 (серійний НОМЕР_7), д.н.з. НОМЕР_4 , екіпаж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також комбайн CASE Axial Flow 5130 (серійний НОМЕР_8), д.н.з. НОМЕР_5 , екіпаж ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
19.08.2017 між сторонами був підписаний акт приймання-передачі техніки за договором оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (з екіпажем) № 532 від 22.07.2017, з якого вбачається, що відповідач передав, а позивач прийняв зі строкового платного користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми разом із обслуговуючим персоналом, згідно додатку № 1 до договору оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (з екіпажем) № 532 від 22.07.2017, а саме: комбайн CASE Axial Flow 5130 (серійний НОМЕР_7), д.н.з. НОМЕР_4 , екіпаж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також комбайн CASE Axial Flow 5130 (серійний НОМЕР_8), д.н.з. НОМЕР_5 , екіпаж ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
31.07.2017 між позивачем та відповідачем складений та підписаний акт виконання робіт (надання послуг) №84, відповідно до якого позивачем були проведені роботи (виконані послуги) за 4,365 діб на суму 126 585,00 грн. 
05.09.2017 між позивачем та відповідачем складений та підписаний акт виконання робіт (надання послуг) №100, відповідно до якого позивачем були проведені роботи (виконані послуги) за 15,78 діб на суму 457 620,00 грн. 
31.01.2018 позивачем складений та підписаний акт виконання робіт (надання послуг) №9, відповідно до якого позивачем були проведені роботи (виконані послуги) за 33,855 діб на суму 981 795,00 грн. Зазначений акт не підписаний відповідачем.
Позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями (№ 140 від 26.02.2018, 377 від 29.10.2018) з вимогами погашення заборгованості за Договором, а також направляв останньому для підписання акт виконання робіт (надання послуг) від 31.01.2018 №9 на суму 981  795,00 грн. 
Претензії були отримані відповідачем 12.03.2018 та 01.11.2018, проте зазначений акт виконання робіт (надання послуг) ним не підписаний.
У період з серпня 2017 року по листопад 2018 року відповідач здійснив оплату за Договором в загальній сумі 569  000,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідач порушив договірні зобов`язання щодо здійснення сплати орендної плати за договором, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість в розмірі 997 000,00 грн.
Із поданого до суду першої інстанції відповідачем відзиву на позовну заяву вбачається що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог вказуючи, що станом на 16.09.2019 заборгованість відповідача за договором оренди № 532 становить 584 205, 00 грн., що підтверджують платіжні банківські доручення, завірені банком (додані відповідачем до відзиву) про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю  "Агрохолдинг Руно" частини коштів в розмірі 569 000, 00 грн.
Як про це зазначає відповідач, позивачем було надано до суду підписані сторонами акти виконаних робіт № 84 від 31.07.2017 на суму 21 097, 50 грн та № 100 від 05.09.2017 на суму 457 620, 00 грн. В той час, акт № 9 від 31.01.2018 на суму 981 795, 00 грн відповідачем підписаний та погоджений не був. Відтак, відповідач вказує, що позивачем не надавалися послуги за актом № 9 від 31.01.2018.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, 24.07.2017 уповноваженими представниками сторін підписано та скріпленого печатками Акт приймання-передачі техніки за договором, відповідно до якого позивач надав відповідачу в оренду обумовлену договором техніку, чим зі свого боку виконав умови договору.
У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
Відповідно до п. 4.1. орендна плата за договором становить загальну вартість наданих послуг з оренди сплачених орендарем орендодавцеві протягом дії договору на підставі актів приймання-передачі наданих послу, та розраховується, виходячи з 29 000,00 грн, у тому числі ПДВ, за одну добу оренди однієї одиниці техніки. 
Орендна плата визначається в акті приймання-передачі наданих послуг, що підписується сторонами протягом 5 (п`яти) робочих днів після обробки кожних 200 Га (п. 4.2. договору).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем були підписані акти виконаних робіт (наданих послуг) № 84 від 31.07.2017 та № 100 від 05.09.2017  на загальну суму 584 205, 00 грн, які є підставою для сплати орендної плати відповідно до п. 4.4. договору. Підписання вказаних актів відповідачем не заперечуються.
В той же час, акт виконання робіт (надання послуг) № 9 від 31 січня 2018 року на суму 981 795, 00 грн. відповідачем не був підписаний, письмова вмотивована відмова від підписання зазначеного акту в матеріалах справи відсутнє. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що позивачем не надавалися послуги за актом № 9 від 31.01.2018.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що генеральним директором ТОВ «Агрохолдинг Руно» на підставі наказу № 2 від 10.12.2019 було доручено комісії провести службове розслідування щодо заборгованості, підтвердження фактів надання послуг, а також щодо перевірки фактів оплати за надані послуги за договором оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів.
Після проведення службового розслідування, за твердженням апелянта, було встановлено що передана сільськогосподарська техніка: комбайн CASE Axial Flow 5130 (серійний номер НОМЕР_6 ), державний номерний знак НОМЕР_1 з 28.07.2017 по 13.08.2017 та комбайн CASE Axial Flow 5130 (серійний номер НОМЕР_2 ), державний номерний знак НОМЕР_3 з 31.07.2017 по 15.08.2017 перебували у неробочому стані, про що позивача було повідомлено відповідними претензіями. 
На підтвердження обставин, зазначених в апеляційній скарзі, відповідачем надано до суду апеляційної інстанції акт №28/07 про виявлену технічну несправність від 28.07.2017, акт про технічну несправність №2/08 від 02.08.2017, претензію від 28.07.2017, докази направлення претензії та акту на адресу позивача, акт №31/07 про виявлену технічну несправність від 31.07.2017, акт №4/08 про технічну несправність від 04.08.2017, претензію від 31.07.2017.
В підтвердження неможливості подання даних доказів до суду першої інстанції відповідач посилається на те, що службове розслідування по факту наявності заборгованості, підтвердження надання послуг, а також щодо перевірки оплати за надані послуги за договором тривало з 11.12.2019 по 18.12.2019, тоді як рішення суду першої інстанції було ухвалено 18.12.2019. Апелянт зазначає, що генеральний директор ТОВ «Агрохолдинг Руно» не був обізнаний про наявність вказаних документів та не мав можливості подати до суду першої інстанції вказані вище докази, оскільки про них дізнався лише після службового розслідування 19.12.2019.
Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
За змістом ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2, 3, 4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. 
Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі №909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача).
Проте у даному випадку єдина обставина, на яку послався відповідач в якості підтвердження об`єктивних обставин, які унеможливили подачу доказів до суду першої інстанції, це проведення службового розслідування на підставі наказу генерального директора від 10.12.2019, за результатами якого були виявлені відповідні документи, що безумовно пов`язано виключно з волевиявленням керівника відповідача.
Статтею 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
За приписами ст. 65 Господарського кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства.
Директор здійснює оперативне управління товариством, представляє інтереси товариства перед третіми особами.
Тобто, директор, який здійснює управління господарською діяльністю товариства, повинен бути обізнаний у повному обсязі про діяльність юридичної особи.
Не може бути підставою для звільнення юридичної особи від доказування та обставина, що директор товариства не був обізнаний про певні факти господарської діяльності такої юридичної особи.
Згідно з частинами 1, 2, 3, 4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з вимогами ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Згідно з частинами 1, 6 статті 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову; до відзиву додаються в тому числі докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.
Дана справа розглядалась за правилами загального позовного провадження і підготовче засідання суду тривало півтора місяці. Відповідач приймав участь у підготовчому засіданні та скористався своїм правом на подання відзиву на позов, у якому виклав свої заперечення, проте не долучив до відзиву відповідних доказів, на які він посилається в апеляційній скарзі. 
Крім того, відповідач не повідомляв суд про неможливість подання відповідних доказів у встановлений судом строк в порядку статті 4 статті 80 ГПК України.
Колегія суддів також враховує вимоги частини 4 ст. 165 ГПК України, відповідно до якої якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Відповідач у відзиві на позовну заяву не посилався на те, що орендована техніка у період з 28.07.2017 по 13.08.2017 та з 31.07.2017 по 15.08.2017 перебувала у неробочому стані.
Частиною 1 ст. 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
А тому, відповідно до частини 1 статті 118 ГПК України відповідач втратив право на вчинення відповідної процесуальної дії - подання доказів у зв`язку із спливом встановленого процесуального строку.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не було наведено обґрунтованих пояснень, які підтверджують неможливість подання відповідних доказів до суду першої інстанції до винесення оскаржуваного рішення з підстав, що об`єктивно не залежали від нього. 
Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип "рівної зброї" ("equality of arms"), згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.
Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands" від 27.10.1993 та "Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996).
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному учаснику справи більш сприятливі, аніж іншому умови в розгляді конкретної справи.
У зв`язку з чим колегія суддів дійшла до висновку, що долучені відповідачем до апеляційної скарги нові докази (які були відсутні у суду першої інстанції на час винесення оскаржуваного рішення) до розгляду колегією суддів не приймаються.
Стосовно тверджень апелянта, що роботи по акту № 9 від 31 січня 2018 року на суму 981 795, 00 грн. надані не були колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Пунктом 6.1. договору передбачено, що після закінчення строку оренди орендар зобов`язаний протягом трьох календарних днів повернути техніку орендодавцю за актом приймання-передачі.
В порядку та на умовах, визначених договором, 19.08.2017 відповідач повернув техніку позивачу за актом приймання-передачі від 19.08.2017, який підписаний сторонами без зауважень та заперечень.
В пункті 2 вказаного акту зазначено, що орендодавець в присутності орендаря перевірив справність, кількість та комплектність техніки. Техніка знаходиться в справному технічному стані, явні недоліки сторонами при огляді не виявлені.
Тобто, актом станом на 19.08.2017 відповідач підтвердив справність техніки, переданої в оренду. В акті також відсутні заперечення відповідача щодо несправності техніки, на яку останній посилається в апеляційній скарзі.
У зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач виконав свої зобов`язання за договором оренди № 532 від 22.07.2017 належним чином, передав в оренду сільськогосподарську техніку, доказами чого є підписаний сторонами та скріплений печатками 24.07.2017 та 19.08.2017 акти приймання-передачі техніки.
Посилання відповідача на те, що оскільки акт № 9 від 31.01.2018 на суму 981 795, 00 грн відповідачем не був підписаний та погоджений, а тому і послуги вважають не наданими колегією суддів відхиляються, оскільки як вже було зазначено вище акт № 9 від 31.01.2018 на суму 981 795, 00 грн двічі направлявся позивачем відповідачу для його підписання. Однак відповідачем вказаний акт підписаний не був, письмової відмови від його підписання надано не було. Будь яких  зауважень щодо акту № 9 від 31.01.2018 та наданих послуг відповідачем не висловлено.
Більше того, виходячи з умов п. 4.1. договору оренда плата за договором розраховується щодобово виходячи із суми 29 000,00 грн. за одну добу.
А тому, оскільки в матеріалах справи містяться акти приймання-передачі техніки в оренду та з оренди, які підписані представником відповідача без зауважень та заперечень, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що загальний строк оренди техніки склав 27 календарних днів (з 24.07.2017  по 19.08.2017).
Таким чином, сума орендної плати за користування технікою відповідно до умов договору становить 1  566 000, 00 грн.
Проте, відповідач в порушення зобов`язань передбачених договором орендну плату орендарю послуг оренди за фактичний строк оренди об`єкта оренди здійснив лише частково, внаслідок чого в останнього й утворилася заборгованість в розмірі 997 000,00 грн.
В той же час, під час розгляду справи у суді першої інстанції, 18.12.2019 разом із клопотанням відповідачем було надано докази часткового погашення заборгованості, а саме платіжне доручення № 604902472 від 17.12.2019 на суму 15 205, 00 грн. з призначенням платежу - оплата за послуги оренди техніки згідно договору № 532 від 22.07.2017. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.
Враховуючи, що предмет спору (стягнення в сумі 15 205,00 грн) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача основної суми заборгованості в розмірі 15 205,00 грн.
Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням,  проведеним належним чином.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, оскільки відповідач не надав доказів належного виконання свого зобов`язання з оплати орендних платежів та не спростував заявлених позовних вимог, а тому є вірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у сумі 981 795, 00 грн.
Стосовно позивних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних витрат, то колегія суддів вважає за можливе зазначити про наступне.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.  
Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 42 487, 40 грн. інфляційних збитків за період з 01.12.2018 по 30.09.2019 та 28 680,82 грн. 3% річних за період з 09.11.2018 по 24.10.2019 погоджується з ним та вважає його вірним.
Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, колегія суддів зазначає про наступне.
Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Відповідно до п. 7.3 договору за порушення оплати орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від розміру заборгованості за кожний день прострочення оплати.
Як правильно зазначено судом першої інстанції, позивачем було невірно визначено початок нарахування пені. Так, оскільки вимога разом з актом наданих послуг позивачем була пред`явлена 01.11.2018, то відповідач зобов`язаний був здійснити оплату у семиденний строк, тобто, до 08.11.2018 включно. А отже, початок прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання слід вважати з 09.11.2018.
Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені у сумі 178 585,92 грн., нарахованої за загальний період з 09.11.2018 по 07.05.2019, колегія суддів погоджується з ним та вважає його вірним.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2019 року у справі № 910/11152/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В  :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2019 року у справі № 910/11152/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2019 року у справі № 910/11152/19 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2019 року у справі № 910/11152/19.
5. Матеріали справи № 910/11152/19 повернути до місцевого господарського суду.
         
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 15.02.2021

Головуючий суддя                                                            М.А. Дідиченко 

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

                                                                                М.А. Руденко