УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/7461/20 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б. 
Категорія 3 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т.М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання                Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 274/7461/20 за позовом ОСОБА_1 до Озадівської сільської ради, Бердичівської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Лободи В.Л. в м. Бердичеві,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) розміром 3,07 в умовних кадастрових гектарах із земель реформованого КСП «Колгосп ім. Кірова» Озадівської сільської ради Бердичівського району.
Позовні вимоги мотивувала тим, що з 03.01.1996 року по 01.03.2000 року працювала агрохіміком в КСП «Колгосп ім. Кірова» Озадівської сільської ради Бердичівського району, з якого була звільнена у зв`язку з реформуванням КСП «Колгосп ім. Кірова». 05.01.1996 року в результаті розпаювання земельних ділянок вказаного КСП «Колгосп ім. Кірова» Озадівської сільської ради Бердичівського району було видано державний акт на право колективної власності серії ЖТ 02-15 №000018. 
Зазначає, що на час розпаювання земель КСП «Колгосп ім. Кірова» Озадівської сільської ради Бердичівського району, вона була членом даного колгоспу, але в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), включена не була, й відповідно сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримала. 
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 лютого 2021 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції помилково вказав, що надані позивачем докази нібито свідчать, що її не було включено до списків осіб – членів КСП «Когосп ім. Кірова» Озадівської сільської ради, що долучався до державного акта на право колективної власності на землю, що видавався 05.01.1996 і позивач не отримувала сертифікат про право на земельну частку (пай). Зокрема, згідно листа завідуючого архівного сектора Бердичівської районної державної адміністрації від 12.10.2020 № 161 в протоколах загальних зборів та засідань правління КСП «Колгосп ім. Кірова» Озадівської сільської ради за 1995 – 2000 роки рішень про прийняття в члени та виведення з членів КСП ОСОБА_1 не виявлено. Вказує, що дана обставина підтверджує не лише відсутність на зберіганні протоколу про прийняття ОСОБА_1 в члени КСП, але й про її виведення, хоча із запису в її трудовій книжці вбачається, що вона була виключена з членів КСП згідно протоколу від 01.03.2000 року.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Частиною дев`ятої статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) встановлено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та відповідно до зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.
Відповідно до усталеної судової практики член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 03 січня 1996 року була прийнята на роботу агрохіміком в колгосп КСП «Колгосп ім. Кірова». Наведене підтверджується копією трудової книжки колгоспника. 
Державний акт про право колективної власності по КСП «Колгосп ім. Кірова» Озадівської сільської ради, серії ЖТ 02-15 № 000018 був виданий 05.01.1996 року.
Відповідно до відповіді відділу Держгеокадастру у Бердичівському районі від 13.10.2020 року вбачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП «Колгосп ім. Кірова» Озадівської сільської ради на ім`я ОСОБА_1 не виготовлявся, оскільки позивач не була включена до списку – додатку до Державного акту на право колективної власності по вищезазначеному господарству, серії ЖТ 02-15 № 000018, виданого 05.01.1996 року. 
Згідно відповіді архівного сектору Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області від 12.10.2020 року вбачається, що в протоколах загальних зборів та засідань правління КСП «Колгосп ім. Кірова» с. Озадівка Бердичівського району за 1995 – 2000 роки рішень про прийняття в члени та виведення з членів КСП «Колгосп ім. Кірова» ОСОБА_1 не виявлено.
Відповідно до листа Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області від 26.11.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі сертифікату на земельну частку (пай) по КСП «Колгосп ім. Кірова» Озадівської сільської ради у зв`язку з неможливістю встановити факт членства в КСП «Колгосп ім. Кірова» Озадівської сільської ради.
Згідно довідки від 13.11.2020 виданої виконавчим комітетом Озадівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, на території Озадівської сільської ради є вільні земельні ділянки, які відносяться до земель колективної власності, та в разі підтвердження законного права отримання земельної частки можуть бути передані у власність ОСОБА_1 як земельна частка (пай).
Порядок вступу до підприємства (колгоспу) і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї врегульовуються Примірним статутом колгоспу.
Відповідно до п.3 Примірного статуту колгоспу, затвердженого 25 березня 1988 року Четвертим Всесоюзним з`їздом колгоспників, членами колгоспу можуть бути громадяни, які досягли 16 –го віку, виявили бажання і здатні приймати участь в здійсненні цілей та завдань колгоспу. Прийняття в члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління колгоспу в присутності, особи, яка подала заяву.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       Згідно з частиною другою ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
    Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Разом з тим, позивачем не додано письмових документів про те, що протягом часу, а це три дні з 03 січня 1996 року ( дата прийняття позивача на роботу) по 05 січня 1996 року ( дата видачі Державного акту на право власності на землю) загальні збори колгоспників КСП "Колгосп ім.Кірова" за поданням правління колгоспу приймали рішення про прийняття ОСОБА_1 в члени колгоспу.
Посилання ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог на запис №1 в трудовій книжці на сторінці "Членство в колхозе" про прийняття її в члени КСП "Колгосп ім.Кірова" Озадівської сільської ради є безпідставним, оскільки в цьому запису не зазначено ні дати прийняття її в члени, ні посилання на документ, на підставі якого проведено такий запис.
В силу ч.2 ст.78 ЦПК України показання свідка ОСОБА_3 за відсутності інших належних та допустимих доказів, не можуть бути достатнім доказом на підтвердження прийняття ОСОБА_1 в члени КСП "Колгосп ім.Кірова" Озадівської сільської ради.
Встановивши, що матеріали справи не містять доказів перебування ОСОБА_1 у членах КСП «Колгосп ім. Кірова» на час паювання земель та видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю 05 січня 1996 року,   ОСОБА_1 не була внесена у списки розпаювання членів колишнього КСП «Колгосп ім. Кірова», неправомірність такого невнесення у списки нею не доведена, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Посилання в апеляційній скарзі на лист Озадівської сільської ради №М-55 від 13.11.2020, в якому повідомлено, що на території сільської ради є в наявності земельна ділянка, яка відноситься до колективної власності, за рахунок якої може бути реалізовано право ОСОБА_1 на отримання земельного паю, не є належним та допустимим доказом для задоволення позову ОСОБА_1 .
Доводи апеляційній скарзі про те, що Озадівська сільська рада, як відповідач у справі визнала позовні вимоги, що є підставою для задоволення позову є безпідставним, оскільки визнання позову Озадівською сільською радою суперечить наведеним вимогам закону, а Бердичівська районна державна адміністрація просила суд вирішити справу відповідно до норм матеріального та процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 30 березня 2021 року.

Головуючий 

Судді