П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 р.	м. Одеса	Справа № 540/1912/20	
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
м. Херсон;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
08.10.2020 року;
Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                           Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Танасогло Т.М.
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 8 жовтня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:
визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у призначенні та виплаті пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII згідно заяви від 12.11.2019 року;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати пенсію за віком згідно ч. 2 ст. 55 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII згідно заяви від 12.11.2019 року.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорії 3). В листопаді 2019 року позивач звернувся в Управління із заявою, в якій просив призначити пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до положень ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Аналогічне звернення позивачем подано і у січні 2020 року. На підтвердження заявлених вимог, позивачем надано як посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи так і довідки про періоди проживання на територіях радіоактивного забруднення. Проте, відповідачем без належного вивчення поданих матеріалів та застосування вимог чинного законодавства у задоволенні заяви відмовлено, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 8 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Суд визнав протиправним та скасував рішення Відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 19.11.2019 року №212750003994, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дати звернення за її призначенням, а саме з 12.11.2019 року.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» показав, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, зокрема, які постійно проживали чи працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 року не менше 2 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку на 4 роки відповідно встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31.07.1986 року, незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Водночас, відповідно до ч. 2 вказаної статті Закону пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.
З огляду на те, що позивачем належними матеріалами підтверджено проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення в період з моменту аварії по 31.07.1986 року, а відтак – право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку - 4 роки, суд дійшов висновку про необґрунтованість та неправомірність рішення відповідача, наявність підстав для його скасування із зобов`язанням органу пенсійного фонду призначити заявлену позивачем пенсію в судовому порядку.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано те, що за правилами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставою для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку є підтвердження особою 2 роки проживання або роботи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та 3 роки проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення. Вказані умови не були підтверджені позивачем під час звернення за призначенням пенсії. Разом з цим, апелянт вказує, що на день аварії на Чорнобильській АЕС позивач працювала у м. Києві, чим не виконується умова, передбачена ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо наявності права на пенсію зі зниженням пенсійного віку. Наведене у сукупності підтверджує те, що рішення відповідача є обґрунтованим та правомірним і підстави задоволення позову відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.
Судом першої інстанції з`ясовано та як підтверджено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), про що видано посвідчення Серії НОМЕР_1 .
12.11.2019 року позивач звернувся в Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою, в якій просив призначити пенсію за віком.
До заяви додано: паспорт та трудову книжку; диплом про навчання; довідки про заробітну плату за період страхового стажу; посвідчення потерпілої особи від Чорнобильської катастрофи; документи про стаж в порядку, передбаченому постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 року №637, та інші документи.
Також, у заяві застережено про документи, які очікуються, у тому числі документи про стаж в м. Києві (період з 04.07.1983 року по 14.11.1986 року) та м. Коростень (з 28.07.1982 року по 03.06.1987 року).
Розглянувши подані матеріали, рішенням Управління від 19.11.2019 року №212750003994 відмовлено позивачу в призначенні заявленої пенсії.
Вказане рішення обґрунтоване тим, що за наданими документами, позивач проживала на території безумовного (обов`язкового) відселення 7 місяців 24 дні, на території гарантованого добровільного відселення - 2 роки 8 місяців 18 днів. Отже, станом на 01.01.1993 року у заявника відсутні 2 роки проживання або роботи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та 3 роки проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому відсутні обставини для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України №796-XII.
Не погоджуючись із рішенням відповідача, посилаючись на його необґрунтованість та неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
За правилами ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Разом з цим, за правилами ч. 1 ст. 1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Відповідно до п.п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 11 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, у тому числі:
особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;
особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;
особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи (категорії 3) є особи, які:
постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;
постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
За правилами ч. 1 ст. 55 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до ч. 2 вказаної статті Закону України від 28.02.1991 року №796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи:
особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 4 роки* та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років;
особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Згідно примітки цієї норми *Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Також передбачено, що пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.
Аналізуючи наведені положення закону, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII є, зокрема, факт проживання та (або) праця такої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом двох років з моменту аварії до 01.01.1993 року.
При цьому, особам, які проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення в період з моменту аварії по ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 4 роки.
Під час вирішення спору по суті, судом першої інстанції вірно враховано, що за даними Довідки від 23.09.2019 року №Л-52, виданої Лугинською районною державною адміністрацією Лугинського району Житомирської області, позивач у період з 26.04.1986 року по 19.12.1986 року проживав у с. Рудня Повч Лугинського району Житомирської обл.
Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 року №106, с. Рудня - Повчанська (станом на 26.04.1986 року с. Рудня Повч Лугинського району Житомирської області) відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення.
Отже, позивачем підтверджено проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення відповідно до норм Закону №796-XII, з чим виникають обставини для застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 4 роки.
Враховуючи те, що позивач має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), у період з дня виникнення катастрофи по 31 липня 1986 року позивач проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, ці відомості оформлені компетентними органами, а отже є належними, а дані, які б спростовували ці відомості на момент звернення із заявою, у органу пенсійного фонду відсутні, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про підтвердження позивачем права на пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про необґрунтованість та неправомірність рішення відповідача, наявність безумовних підстав для його скасування із зобов`язанням Управління призначити заявлену позивачем пенсію в судовому порядку.
Оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області – залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 8 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

         Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
         Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                                      Т.М. Танасогло