ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року 
м. Черкаси

Справа № 708/745/20		
Провадження № 22-ц/821/146/21		
Категорія: 305010900 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Єльцова В.О.
за участю секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
представник позивача: адвокат Юрченко В.О.
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року (ухвалене в приміщенні Чигиринського районного суду Черкаської області під головуванням судді Попельнюха А.О., повний текст судового рішення виготовлений 12 листопада 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання особи, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

06 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Чигиринського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання особи, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі.
Позов обґрунтований тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12 листопада 2017 року, позивачеві було завдано майнової шкоди внаслідок пошкодження належного йому автомобіля ВАЗ 211120, д.н.з. НОМЕР_1 .
Вироком Чигиринського районного суду Черкаської області відповідачка визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, вказане рішення вступило в законну силу 17 грудня 2018 року.
З метою відшкодування заподіяних йому збитків, вказує ОСОБА_1 , він звернувся до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», яка на момент ДТП була страховиком відповідачки, проте отримав відмову у зв`язку з тим, що заяву про виплату страхового відшкодування ним не було подано протягом одного року з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди.
Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення матеріальних збитків у сумі 92 690,00 грн. було відмовлено в задоволенні заявлених позовних вимог з підстав недоведеності розміру збитків.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2019 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позов у зазначеній вище цивільній справі задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 510 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду відмовив у відкритті касаційного провадження по даній справі у зв`язку з малозначністю справи.
25 червня 2020 року, зазначає позивач, він надіслав на адресу ОСОБА_2 вимогу про відшкодування шкоди в натурі, яка залишилася без відповідного реагування із сторони відповідачки.
Посилаючись на вищевикладене, з метою захисту своїх порушених прав, вказує ОСОБА_1 , він змушений був звернутися до Чигиринського райсуду Черкаської області із даним позовом та просив постановити судове рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 відшкодувати в натурі шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом передачі у власність ОСОБА_1 транспортного засобу такого ж роду і такої ж якості, яким був його транспортний засіб ВАЗ 211120 2007 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 до дорожньо-транспортної пригоди 12 листопада 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання особи, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі, відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що кожен автомобіль, як предмет матеріального світу, є річчю, визначеною індивідуальними ознаками, оскільки наділений такими ознаками, які властиві лише йому (комплектація та комплектність, строк експлуатації, технічний стан, коефіцієнт зносу, наявність/відсутність пошкоджень та/або корозії та ін.). Відповідно така річ є незамінною.
Суд, не спростовуючи право позивача ОСОБА_1 на отримання відшкодування завданих збитків з відповідачки ОСОБА_2 , не погодився із обраним позивачем способом захисту порушеного права, оскільки такий спосіб не узгоджується із вимогами чинного законодавства. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 03 грудня 2020 року, ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права та при порушенні норм процесуального права, постановленим при невідповідності висновків суду обставинам даної справи, просив скасувати рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що індивідуальна річ - незамінна річ, і не може бути відшкодована в натурі, у порядку, передбаченому ст.1192 ЦК України. Вказує, що такий висновок, на його думку, не знаходить свого підтвердження у нормах права та тлумаченні статті 184 ЦК України. 
Зазначає, що право вибору захисту порушеного права належить потерпілій стороні (ст. 1192 ЦК України).
Крім того, вказує, що позивачем не вимагалося відшкодувати шкоду в натурі шляхом передання саме індивідуальної речі, а ставилася позовна вимога щодо передачі у власність транспортного засобу такого ж роду і такої ж якості, яким був його автомобіль до пошкодження внаслідок ДТП, яка мала місце 12.11.2017 року.
ОСОБА_1 вказує, що у мережі інтернет можна знайти аналогічні автомобілі такої ж комплектації та комплектності, що був у нього, з таким же строком експлуатації та технічним станом, коефіцієнтом зносу (визначається відповідно до пробігу чи року випуску згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів) наявністю чи відсутністю пошкоджень.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року призначено розгляд апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 12 листопада 2017 року близько 16 год. 18 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ-DEWOO T13110, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по автодорозі сполученням Канів Чигирин Кременчук, з під`їздом до с. Суботів Чигиринського району Черкаської області, на відстані 3,0 км від дорожнього знаку 5.45 «Населений пункт» м. Чигирин у напрямку с. Суботів Чигиринського району Черкаської області, в порушення вимог п. 2.3. б, п. 10.1, п. 16.13 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, тобто рухаючись по головній дорозі та змінюючи напрямок руху ліворуч на другорядну дорогу, була неуважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не надала перевагу в русі та допустила зіткнення з автомобілем ВАЗ 211120, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку по головній дорозі. 
Вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2018 року, який набрав законної сили 17 грудня 2018 року ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і їй призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч чотирьохсот гривень, що становить двісті оподатковуваних мінімумів доходів громадян, без позбавлення права керування транспортними засобами (а.с.5-7).
Власником автомобіля марки ВАЗ 211120, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 є позивач по справі ОСОБА_1 , що встановлено судом на підставі реєстраційного свідоцтва транспортного засобу.
Згідно висновку експерта № 4/594 від 21 серпня 2018 року ринкова вартість автомобіля «ВАЗ 211120» д.н.з. НОМЕР_1 , перед ДТП, тобто станом на 12 листопада 2017 року, могла складати 92 690,00 грн. Вартість матеріального збитку, з технічної точки зору, який причинений автомобілю «ВАЗ 211120» д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження даного транспортного засобу під час ДТП 12 листопада 2017 року, могла складати 92 690,00 грн. (а.с.8-26).
Згідно з листом СК «НАСК «Оранта» від 25 січня 2019 року за № 09-03-09/39-02 «Щодо врегулювання випадку» ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб ВАЗ 211120, д.р.н. НОМЕР_1 , на підставі п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки останній з письмовою заявою про страхове відшкодування до НАСК «Оранта» звернувся лише 19 грудня 2018 року, тобто після спливу річного строку для такого звернення (а.с.28).
Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2019 року у задоволенні позову представника Юрченка В.О. , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення збитків відмовлено (а.с.29-36).
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 25 лютого 2020 рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ПАТ «НАСК «Оранта» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 510 грн.на відшкодування матеріальної шкоди. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено (а.с.37-44).
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за позовом представника Юрченка В.О. , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення збитків (а.с.45-48).
Позиція Черкаського апеляційного суду
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ст. 15 ЦК України  кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно із ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. 
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2018 року, який набрав законної сили 17 грудня 2018 року, ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і їй призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч чотирьохсот гривень, що становить двісті оподатковуваних мінімумів доходів громадян, без позбавлення права керування транспортними засобами.
За змістом листа СК «НАСК «Оранта» від 25 січня 2019 року за № 09-03-09/39-02 «Щодо врегулювання випадку» ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб ВАЗ 211120, д.р.н. НОМЕР_1 , на підставі п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки останній з письмовою заявою про страхове відшкодування до НАСК «Оранта» звернувся лише 19 грудня 2018 року, тобто після спливу річного строку для такого звернення.
За таких обставин позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, безпосередньо з відповідачки ОСОБА_2 .
Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_2 відшкодувати в натурі шкоду, завдану йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом передачі у власність позивача транспортного засобу такого ж роду і такої ж якості, яким був належний йому транспортний засіб ВАЗ 211120 2007 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 до дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12 листопада 2017 року.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що кожен автомобіль, як предмет матеріального світу, є річчю, визначеною індивідуальними ознаками, оскільки наділений такими ознаками, які властиві лише йому (комплектація та комплектність, строк експлуатації, технічний стан, коефіцієнт зносу, наявність/відсутність пошкоджень та/або корозії та ін.), тому така річ є незамінною, в тому числі і автомобіль позивача. 
З огляду на це доводи апеляційної скарги щодо безпідставної, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, відмови суду першої інстанції стосовно передачі у власність позивача транспортного засобу такого ж роду і такої ж якості, яким був автомобіль ОСОБА_1 до його пошкодження внаслідок ДТП , яка мала місце 12 листопада 2017 року, є неаргументованими і не можуть бути взяті до уваги.
Виходячи з викладеного, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а доводи апеляційної скарги загалом зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Таким чином, оцінивши наявні по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання особи, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не узгоджується із приписами чинного законодавства.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Наведені позивачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням належної правової оцінки всім фактичним обставинам даної справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами не вбачає. 

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року  у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання особи, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                          О.В. Карпенко

Судді                                                                          Л.І. Василенко

                                                                        В.О. Єльцов

/повний текст постанови суду виготовлений 1 лютого 2021 року/