22-ц/804/784/21 
                                                                                263/15223/19 
                                               
Головуючий у І інстанції Хараджа Н.В. Єдиний унікальний номер 263/15223/19
Номер провадження 22-ц/804/784/21
Доповідач Барков В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

18 березня 2021 року  м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів              Биліни Т. І.,
                                    Лопатіної М. Ю.,  
секретар                     Сікора М. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу Маріупольської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради, з участю третьої особи ОСОБА_2 

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Маріупольської міської ради (далі - ММР) посилаючись на те, що 18 березня 2016 року ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору придбала у ОСОБА_2 об`єкт незавершеного будівництва, який складається з багатоквартирного житлового будинку готовністю 8%. Цей об`єкт розташований на земельній ділянці, переданій ОСОБА_2 в оренду на підставі договору оренди від 07 вересня 2009 року строком на 10 років.
06 червня 2019 року ОСОБА_1 подала до Центру надання адміністративних послуг Маріупольської міської ради заяву про передачу їй в оренду вказаної земельної ділянки в зв`язку із переходом права власності на об`єкт нерухомого майна для будівництва та обслуговування багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .  Одночасно із цим ОСОБА_2 подала заяву про припинення договору оренди земельної ділянки. Рішенням ММР від 05 вересня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у наданні в оренду спірної земельної ділянки. Вважає це рішення ради незаконним та таким, що порушує її законні права та інтереси, тому після уточнення позовних вимог просила його скасувати, вимогу про зобов`язання ММР укласти з ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки на тих самих умовах як і з попереднім користувачем залишити без розгляду та визнати додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 07 вересня 2009, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.05.2019 за № 31519936.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ММР, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення ММР задоволено, визнано незаконним та скасувано рішення ММР №7/44-4364 від 05.09.2019 року, визнано додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 07.09.2009 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.05.2019 року за № 31519936 на земельну ділянку за адресою по АДРЕСА_1 та викладено у редакції, запропонованій позивачкою.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ММР звернулась з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції при ухвалені рішення невірно застосував норми ст. 331, 377 ЦК України, не звернув уваги на зміст правового висновку ВС, викладеного в постанові від 20.05.2020 року по справі за № 308/8156/14-ц. Крім того вважає, що суд не врахував те, що позивачка неналежним способом звернулась до відповідача із заявою про передачу в оренду земельної ділянки при переході права власності, не просила поновити договір оренди до закінчення його дії.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_4 зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню оскільки суд встановив усі фактичні обставини справи, вірно визначив, що договір земельної ділянки не припинявся і фактично мало місце заміна сторони зобов`язання, а тому рішення про відмову у наданні в оренду земельної ділянки ММР є незаконним.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ММР Зінов`єва І. Г. та Мащенко Д. О. , які просили скаргу задовольнити, пояснення представника позивачки адвоката Наливай О. С., яка просила залишити рішення без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).
Судом встановлено, на підставі рішення Маріупольської міської ради від 07 липня 2009 року № 5/34-5615 «Про надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 приватному підприємцю ОСОБА_2 » між Маріупольською міською радою (Орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (Орендар) 07 вересня 2009 року був укладений договір оренди земельної ділянки строком до 07 липня 2019 року (а.с. 14-16).
28 серпня 2015 року ОСОБА_2 подала до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області декларацію про початок виконання будівельних робіт: будівництво багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 . Вказана декларація була зареєстрована за №ДЦ 082 152 410 214 (а.с.17-18).
18 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу відповідно до умов якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила об`єкт незавершеного будівництва, який складається з багатоквартирного житлового будинку, готовністю 8% літ. А-1., загальною площею 195 м2, що знаходиться на земельній ділянці Маріупольської міської ради площею 0,0301 га, кадастровий номер 1412300000:04:016:0195, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22).
01.12.2017 року до Управління державно-будівельного контролю Маріупольської міської ради було подано повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованій за № ДЦ 082 152 410 214, в якій зазначається, що на підставі інвестиційного договору №1 від 18.11.2017 право на будівництво покладено на двох замовників: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вказане повідомлення зареєстроване за № ДЦ 101173351206 від 01.12.2017 р. (а.с. 18 звор. бік, 19).
06 червня 2019 року ОСОБА_1 подала до Центру надання адміністративних послуг Маріупольської міської ради заяву в якій просила передати в оренду вищевказану земельну ділянку в зв`язку з переходом права власності на об`єкт нерухомого майна для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 35).
До заяви про передачу в оренду земельної ділянки було додано заяву ОСОБА_2 від 01 червня 2019 року з проханням припинити дію договору оренди земельної ділянки від 07 вересня 2019 року (а.с. 36).
Маріупольська міська рада своїм рішенням № 7/44-4364 від 05 вересня 2019 року  відмовила ОСОБА_1 у наданні в оренду спірної земельної ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (одно-трьох поверхова забудова (будівництво та наступне функціонування багатоквартирного жилого будинку) по АДРЕСА_1 (а.с. 24).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту набуття права власності на нерухоме майно (об`єкту незавершеного будівництва), особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набула права оренди земельної ділянки на якій розміщене це майно, у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розташоване.
Проте з таким висновком суду погодитися не можна.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
За змістом частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Відповідно до положень статті 377 ЦК України, статей 120, 125 ЗК України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, право (власності та/або користування) на земельну ділянку у зв`язку із виникненням права власності на розташований на ній об`єкт нерухомого майна у набувача виникає в силу закону у зв`язку з його відчуженням і неможливе без перебування земельної ділянки у власності чи користуванні попереднього власника об`єкта нерухомого майна.
Наведений правовий механізм не застосовується до набуття права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна, у тому числі на об`єкт незавершеного будівництва, оскільки у такому разі не відбувається перехід права власності на об`єкт нерухомого майна від попереднього власника, який одночасно володіє на відповідному правовому титулі земельною ділянкою, до нового власника (постанова ВС від 03 червня 2020 року по справі № 686/18373/18).
Таким чином, оскільки позивачка придбала об`єкт незавершеного будівництва, до неї не перейшло право користування земельною ділянкою на якій цей об`єкт розташовано, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.
На інші підстави в своїй позовній заяві позивачка не посилалася.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні  позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача з позивачки на його користь необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 152 грн. 60 коп. за подачу апеляційної скарги.
Керуючись ст. 374, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради - задовольнити.
Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 листопада 2020 року - скасувати.
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Маріупольської міської ради у відшкодування судових витрат по справі 1 152 (одну тисячу сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 23 березня 2021 року.

Судді       В. М. Барков

Т. І. Биліна

М. Ю. Лопатіна