ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Харків

Справа № 2014/2-61/11
Провадження № 22-ц/818/2021/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                 Кругової С.С.,
суддів                        Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:
Заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», 
Зацікавлені особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (позивач у справі), ОСОБА_1 (відповідач у справі), 
Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 3 грудня 2020 року (суддя першої інстанції Вельможна І.В.),-

у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», зацікавлені особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Акціонерне товариство «Укрсиббанк», ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого документу, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків для його пред`явлення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 3 грудня 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого документу, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків для його пред`явлення задоволено частково. Замінено вибулого стягувача – Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у справі № 2-61/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В задоволенні решти вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що 14 січня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 2127/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступає шляхом продажу новому кредитору належні Банку, а ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, гарантів, зазначених у Додатках № 1, 3 до цього договору. Отже, право вимоги за Кредитним договором про надання споживчого кредиту № 11354739000 від 02.06.2008 по боржникам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наразі перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». 

Щодо доводів заяви в частині видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення суд зазначив, що заявником не надано доказів переривання строку, докази втрати виконавчого листа, поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання матеріали справи також не містять, а доводи щодо втрати виконавчого листа при пересилці та доводи, що виконавчий лист фактично ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» отримано не було є припущеннями представника заявника.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції  ОСОБА_1  звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу суду в частині заміни вибулого стягувача та у задоволенні заяви в цій частині відмовити.

У апеляційній скарзі викладено фактичні обставини справи та зазначено, що судом не було взято до уваги наявність чи відсутність дій щодо заміни судовим рішенням стягувача з ПАТ «Укрсиббанк» на ПАТ «Дельта Банк», чи факт звернення останнього із заявою про визнання його стягувачем. 

Вказує, що ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» не надали доказів, які б свідчили про переривання строку пред`явлення виконавчого листа та вони не були зацікавлені у примусовому виконанні судового рішення, у зв`язку з чим судом було відмовлено заявнику у видачі дублікату виконавчого листа та поновленні строку для його пред`явлення. Крім того, між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не було укладено договору про відступлення права вимоги, строк пред`явлення виконавчого листа по даній справ сплинув 14.07.2012.

На підставі наведеного вважає, що заміна вибулого стягувача є некоректним, оскільки не створює для правонаступника будь-яких юридичних наслідків, тому ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не може бути стягувачем.

Також звертає увагу на те, що жодних доказів на підтвердження вимог щодо видачі дублікату виконавчого листа не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» просило залишити її без задоволенні, залишивши ухвалу суду без змін, оскільки вона повністю відповідає вимогам ст.263 ЦПК України. Вказує, що позов ПАТ «Укрсиббанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитом було задоволено, після чого право вимоги за кредитом за договором купівлі-продажу прав вимоги перейшло від АКІБ «Укрсиббанк» до ПАТ «Дельта Банк». Після чого первісний кредитор ПАТ «Дельта Банк» відступив право вимоги на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Оскільки зобов`язання відповідачами не виконано, це не позбавляє права стягувача на його заміну, тому і вимога є дійсною. Крім того, чинним законодавством встановлено, що заміна стягувача може відбуватися як на стадії відкритого виконавчого провадження, так я за його відсутності на будь-якій стадії процесу. Також вказує, що особа наділена правом звернутися до суду за захистом своїх прав, проте відповідачем ОСОБА_1 не вказано які саме його права порушені оскаржуваною ухвалою суду та ним не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ухвала суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну вибулого стягувача, тому в іншій частині ухвала суду в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 

Судовим розглядом встановлено, що 29.04.2010 до Зміївського районного суду Харківської області звернулося ПАТ «УкрСиббанк» із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19.05.2011 був задоволений, а саме з відповідачів солідарно стягнено на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 11354739000 від 02.06.2008 в сумі 41682,57 дол. США в гривневому еквіваленті за офіційним обмінним курсом НБУ станом на дату постановлення рішення суду - 334717 грн. 41 коп. (а.с. 3-4, 142-143). 

07.11.2011 за вих. № 21432/2-61/11 Зміївським районним судом Харківської області було направлено два виконавчих листа на адресу АТ «УкрСиббанк».

Станом на час розгляду заяви з Автоматизованої системи виконавчого провадження з відкритим доступом на сайті https://asvpweb.minjust.gov.ua за параметрами пошуку за прізвищем, ім`ям та по-батькові боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , їх датою народження, не встановлено відкритих виконавчих проваджень щодо виконання заочного рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19.05.2011 у цивільній справі № 2-61/11.

08.11.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, зокрема, за Кредитним договором про надання споживчого кредиту № 11354739000 від 02.06.2008, по боржникам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 177-196).

14 січня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 2127/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступає шляхом продажу новому кредитору належні Банку, а ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, гарантів, зазначених у Додатках № 1, 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки, договорами іпотеки (іпотечними договорами), договорами застави, договорами про надання гарантії (гарантіями), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1, Додатку № 3 до цього Договору (а.с. 197-200).

Докази виконання зазначеного рішення від 19.05.2011 до суду не надані.

Крім того, згідно з Договором укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитами, в тому числі за кредитним договором №11354739000 від 02.06.2008 стосовно боржника ОСОБА_2 (поручителем за виконання якого є ОСОБА_1 ), що підтверджується додатком до договору.

З Договору вбачається, що новий кредитор отримує право вимоги на раніше отримання первісним кредитором коштів, вказаних в Договорі як ціна відступлення.

На виконання п.4.2 Договору, ПАТ «Укрсиббанк» здійснило передачу документації, яка підтверджує Права вимоги до боржників, - ПАТ «Дельта банк», що підтверджується додатками до договору про відступлення права вимоги.

Отже, на підставі вищевказаних документів ПАТ «Дельта банк» дійсно набув право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «Укрсиббанк», за кредитним договором №11354739000 від 02.06.2008.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 вказано, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Згідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд апеляційної інстанції у контексті аналогічних обставин цієї справи щодо правонаступництва кредитора враховує вказані висновки щодо застосування вищевказаних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому, зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

При цьому згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, а отже, припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18).

Тому, наведені з цього приводу в доводах скарги заперечення є необґрунтованими і спростовуються наявними у справі вищевказаними документами.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

На підставі частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи зі змісту наведених норм права, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи універсального правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття первісного кредитора з одночасною заміною його новим кредитором.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження та її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник у таких правовідносинах, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13 та висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18).

Вирішуючи питання про можливість вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження у разі відсутності відкритого виконавчого провадження, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновків, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

При цьому, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виходила з того, що норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

За таких обставин звернення до суду із заявою про надання статусу стягувача правонаступнику кредитора відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення визначених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду. 

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Беручи до уваги вище викладене, можна дійти висновку про те, що заміна сторони у виконавчому провадженні можлива до відкриття виконавчого провадження, при відкритому виконавчому провадженні і при відсутності виконавчого провадження, тобто, при наявності невиконаного судового рішення, однак не у випадку відсутності зобов`язання боржника.

Тому колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо відсутності виконавчого провадження, оскільки така обставина у даному випадку не має правового значення.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви в частині заміни сторони виконавчого провадження.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи ОСОБА_1 про те, що виконавчі листи відносно нього на даний час не перебувають на примусовому виконанні і вказане є підставою для відмови у задоволенні заяви, є необґрунтованими, оскільки заміна сторони виконавчого провадження може бути проведена на будь-якій стадії процесу і без такої заміни правонаступник буде позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що оскільки оскаржувану ухвалу судді постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Керуючись, ст. ст. 294, 315, 352, 362, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, ,389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 3 грудня 2020 року – залишити без змін.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалася.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                        С.С. Кругова

Судді                                                                                О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови 
складено 12 березня 2021 року