УХВАЛА

20 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 480/2836/19
адміністративне провадження № К/9901/31781/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Загороднюка А.Г., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області (далі - «ГУ ДФС у Сумській області») на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року у справі №480/2836/19 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ ДФС у Сумській області, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУ ДФС у Сумській області від 11 липня 2019 року № 218-О про застосування до ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління ГУ ДФС у Сумській області дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ ГУ ДФС у Сумській області від 11 липня 2019 року № 218-0 про застосування до старшого уповноваженого відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Головного управління Державної фіскальної служби України в Сумській області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.

У своїй касаційній скарзі ГУ ДФС у Сумській області просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 

Верховний Суд ухвалою від 7 грудня  2020 року визнав неповажними підстави пропуску строку ГУ ДФС у Сумській області на касаційне оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року та залишив касаційну скаргу без руху, встановивши скаржнику строк у десять днів з моменту отримання копії вказаної ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання до Верховного Суду:  1) клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, де вказати інші підстави пропуску з наданням відповідних доказів їх поважності; 2) уточненої касаційної скарги із зазначенням підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)   статтею 328 цього Кодексу   підстави (підстав) та викладенням відповідних обґрунтувань, і наданням її копій з додатками відповідно до кількості учасників справи; 3) документа про сплату судового збору.

В межах наданого строку скаржник надав копію платіжного доручення №606 від 3 грудня 2020 року про сплату судового збору  у розмірі: 1536,8 грн та уточнену касаційну скаргу. 

Також, ГУ ДФС у Сумській області надало належні докази в підтвердження отримання  оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції 6 листопада 2020 року (копію конверту суду апеляційної інстанції із  штрих-кодовим ідентифікатором разом із роздруківкою відстеження поштового відправлення), що є підставою для задоволення клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 

В уточненій касаційній скарзі, як підставу для відкриття касаційного провадження, скаржник наводить пункт 1 частини четвертої  статті 328 КАС України та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові не послався на норми матеріального права, які забороняють підрозділам податкової поліції застосовувати Дисциплінарний статут, зокрема, як це зробив Верховний Суд у своїй постанові від 28 лютого 2018 року у справі №819/524/16. Однак, таке обгрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 1 частини першої статті 328 КАС України.

Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Як вбачається зі змісту судових рішень, правовідносини у справі №819/524/16 не є подібними до правовідносин, які склались у справі №480/2836/19.

Так, у справі №819/524/16 правовідносини виникли у зв`язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності старшого інспектора штабу оперативного управління Тернопільської ОДШ Головного управління ДФС у Тернопільській області підполковника податкової міліції через порушення ним дотримання Регламенту Тернопільської ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільській області в частині дотримання режиму роботи (робочий час) співробітниками податкової міліції оперативного управління Тернопільської ОДШ Головного управління ДФС у Тернопільській області. 

Натомість, у справі  №480/2836/19 правовідносини склались з приводу застосування до старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління ГУ ДФС у Сумській області  дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що скаржник не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 7 грудня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху у повному обсязі, а отже, касаційну скаргу належить повернути.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до частини шостої статті 332 КАС України питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом десяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 332 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Сумській області строку на касаційне оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року у справі №480/2836/19  і поновити його.

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року у справі №480/2836/19 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

…………………………….

…………………………….

…………………………….
Н.М.          Мартинюк
А.Г.      Загороднюк
Ж.М.           Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду