Постанова
Іменем України
 
24 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 205/3451/18-ц
провадження № 61-8019св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого- Червинської М. Є.,
суддів:Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року у складі судді Мовчан Д. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2019 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору                               від 03 вересня 2012 року б/н банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Проте, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 30 квітня 2018 року за договором у відповідача виникла заборгованість в сумі 113 964,69 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 1 822,13 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 101 119,20 грн; заборгованості з пені та комісії - 5 120,28 грн, а також штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн, штрафу (процентна складова) - 5 403,08 грн, яку позивач просив стягнути на користь банку.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 3 304,88 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 1 822,13 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом - 1 482,75 грн.
У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 304,88 грн, суд першої інстанції виходив із того, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами у справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
 
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня      2018 року скасовано та прийнято нову постанову. 
У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нову постанову, апеляційний суд виходив із того, що суду не було надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, зокрема, що в матеріалах справи відсутні докази укладення кредитного договору, саме на тих умовах, які заявлені позивачем. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У квітня 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відзив на касаційну скаргу не подано.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року              № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлені обставини справи
 
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н            від 03 вересня 2012 року, який оформлено у вигляді заяви відповідача на отримання банківських послуг, останній отримав кредит. 
 
Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем вказаного зобов`язання, станом на 30 квітня 2018 року за договором у відповідача виникла заборгованість в сумі 113 964,69 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 1 822,13 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 101 119,20 грн; заборгованості з пені та комісії - 5 120,28 грн, а також штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн, штрафу (процентна складова) - 5 403,08 грн.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі                  № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження    № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. 
У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
У заяві позичальника від 30 листопада 2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03 вересня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (липень 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XIIпро повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».
 
У анкеті-заяві від 03 вересня 2012 року процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. 
 
Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, заборгованості з пені, комісії та штрафів.
 
Вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив.
 
Разом з тим, у анкеті-заяві від 03 вересня 2012 року зазначена сума кредитного ліміту у розмірі 500,00 грн, а тому колегія суддів не погоджується із висновками апеляційного суду про те, що банком не надано доказів отимання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту.
 
Також колегія суддів враховує, що укладений між сторонами кредитний договір від 03 вересня 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
 
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів дійшла висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
 
Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Отже, судове рішення з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, необхідно скасувати в частині стягнення заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту) та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за тілом кредиту в розмірі 500,00 грн. 
У іншій частині рішення апеляційного суду слід залишити без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 7,73 грн (розмір заявлених вимог - 113 964,69 грн (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 500,00 грн (0,44 %), розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом - 1 762,00 грн (1 762,00 грн х 500,00 грн : 113 964,69 грн = 7,73 грн).
 
Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а тому сплачений позивачем судовий збір у сумі 11,60 грн (150 % (відсоткова ставка за подання апеляційної скарги) х 7,73 грн (сума судового збору, що підлягала сплаті за подання позовної заяви в частині задоволених позовних вимог) за подання апеляційної скарги, та судовий збір у сумі 15,46 грн (200 % відсоткова ставка за подання касаційної скарги) х 7,73 грн (сума судового збору, що підлягала сплаті за подання позовної заяви в частині задоволених позовних вимог) за подання касаційної скарги - підлягають стягненню з відповідача на користь банку. 
 
Всього з відповідача на користь банку підлягає стягненню 34,79 грн судових витрат понесених банком за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.
 
Керуючись статтями 141, 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2019 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту) скасувати.
 
Позов акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (тіло) задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» кредитну заборгованість за договором                                           від 03 вересня 2012 року (тіло кредиту) в розмірі 500,00грн.
 
У іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2019 року залишити без змін.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 34,79 грн судових витрат, понесених банком за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                   М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                             С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                      В. С. Жданова
 
                                                                                      А. Ю. Зайцев
 
                                                                                       В. М. Коротун