П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/4259/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Лабань Г.В.  
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
27 січня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Смілянця Е. С. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про  визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно.
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 14 622,90 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять дві гривні 90 коп).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звертався до відповідача з заявою щодо виплати грошової компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно.
Однак, за результатами розгляду звернення, позивачу у відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 08 липня 2020 року №350/485/60/1430 відмовлено в нарахуванні та виплаті грошової компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно.
Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права, гарантовані законами України звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав  апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.  В апеляційній скарзі зазначає, що позивач звернувся щодо отримання компенсації за неотримане речове майно вже після звільнення з військової служби, а тому відсутні підстави для її виплати.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданого 29 жовтня 2018 року.
ОСОБА_1 , проходив військову службу на посаді старшого дизеліста-електрика, військової частини НОМЕР_3 , яка перебувала на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 08 лютого 2019 року №6-РС ОСОБА_1 звільнено у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) та наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 25 лютого 2019 року №40 було виключено із списків особового складу частини.
25 лютого 2019 року позивач вибув з військової частини НОМЕР_4 (м.Львів) до військової частини НОМЕР_1 (м.Старокостянтинів, Хмельницької області) та 26 лютого 2019 надав витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_4 до військової частини НОМЕР_1 .
На звернення позивача щодо виплати грошової компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно, у зв`язку з непроведенням остаточного розрахунку під час звільнення з лав Збройних Сил України, Відповідачем, листом від 08 липня 2020 року №350/485/60/1430 відмовлено у задоволенні його звернення.
Позивач вважаючи, що має право на виплату компенсації за не отримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 14 622,90 грн. згідно довідки №44 від 22 липня 2020 року звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо грошової компенсації за неотримане речове майно і стягнення такої компенсації у сумі 14622,90 грн. є обґрунтованими.
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.2 ст.9 Закону №2011 військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178.
Порядок №178 визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за не отримане речове майно (далі - грошова компенсація).
Згідно пункту 2 Порядку виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.
Згідно із п.п.3,4 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Крім того, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби)
Відповідно до абзаців 1-3 пункту 242 зазначеного положення встановлено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Варто зауважити, що даними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків. Тобто, спеціальним законодавством України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.
З матеріалів справи слідує, що питання виплати позивачу грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно вирішено не було.
Враховуючи те, що грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно позивачу при звільненні виплачено не було, позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про її виплату, однак належну йому виплату не отримав.
Суд з вищенаведених законодавчих приписів робить висновок, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дає підстави дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №803/756/17.
У відповідності до довідки №44 від 22.07.2020 року підтверджується вартість речового майна, що належала позивачеві до видачі у сумі 14622,90 грн., однак в день звільнення позивача, належна останньому сума грошової компенсації вартості за не отримане речове майно виплачена не була.
Зважаючи на викладене, оскільки відповідачем не забезпечено позивачу реалізацію його прав, гарантованих ст.9-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку №178, а відтак колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Щодо посилань відповідача на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, в силу допущенної неточності  в сумі компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме "14622 (тридцять дві тисячі сімсот чотирнадцять) грн. 90 коп." колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно зазначив суму - 14622,90 грн., однак в силу технічної помилки суму вказану прописом зазначив помилково невірною, в силу чого посилання на необґрунтованість прийнятого рішення колегія суддів вважає безпідставними.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Смілянець Е. С.