Справа № 462/234/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І. 
Провадження № 22-ц/811/1645/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:2

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Ліуша А.І. від 12 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про визнання права власності на транспортний засіб, -

                       в с т а н о в и л а : 

        рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про визнання права власності на транспортний засіб – відмовлено за його безпідставністю. 
       Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .
       В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та визнати за нею право приватної власності на транспортний засіб «Opel Corsa», 1995 р.в. чорного кольору, об`єм двигуна – 1195 см. куб. номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 . Вважає рішення незаконним та таким, що повинно бути скасоване у зв`язку з тим, що при його ухваленні суд неправильно встановив обставини, що мають значення для справи та зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам, рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції передчасно та помилково прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог та відмовив у позові. Вказує, що невідомі особи у злочинний спосіб використали її документи (або копії документів: копію паспорта та ідентифікаційного коду, копію Свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу), підробили її підпис на довіреності, та відчужити транспортний засіб Opel Corsa 1,2 1995 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований 27 лютого 2003 року за нею, тим самим вчинили злочин, передбачений ст. 358 КК України. На підставі поданої заяви про вчинення кримінального правопорушення внесено відомості до ЄРДР та здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015140070003681 від 21 грудня 2015 року, ч. 1 ст. 358 КК України, ОСОБА_1 визнано потерпілою у цьому кримінальному провадженні. Вказує, що на сьогоднішній день, вона, як законний власник транспортного засобу позбавлена можливості вільно користуватись своїм автомобілем внаслідок подвійної реєстрації та перереєстрації (шість разів) її транспортного засобу іншими особами, оскільки в будь-який момент працівники патрульної поліції можуть зупинити її, а транспортний засіб та передати на штрафмайданчик, хоча при цьому вказаний транспортний засіб перебуває у її володінні та користуванні, а оригінали правовстановлюючих документів знаходяться саме в неї. Зазначає, що подання даного позову мало на меті поновити її порушені конституційні права власника транспортного засобу, оскільки інших законних способів відновлення порушених прав не має. Однак, суд першої інстанції не дослідив всіх істотних обставин справи та не захистив порушені права, а відтак не забезпечив її право на справедливий суд. Звертає увагу суду на ту обставину, що іншого способу захисту, окрім як звернення до суду із позовною про визнання права власності на транспортний засіб, у неї не має, оскільки держава Україна в особі державних органів (Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Львівської області, Острозький відділ поліції) та установ не визнає її право власності на транспортний засіб та не захищає її порушені права, який вона набула в спосіб, передбачений законом. 
Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на неї, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав. 
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст.3, ст. 321, ст.ст. 328, 392, 387 ЦК України, п.п. 7,8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №138, ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України та відмовляючи в задоволенні позову, – виходив з того, що 27 лютого 2003 року транспортний засіб марки «Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 01 жовтня 2014 року Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 знято з обліку по дорученню ОСОБА_2 у Бердичівському ВРЕР та 11 листопада 2014 року зареєстровано за ОСОБА_3 . Суд встановив, що 28 січня 2017 року автомобіль Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску зареєстровано за ОСОБА_4 , реєстраційний номер НОМЕР_4 . Оскільки 01 жовтня 2014 року автомобіль марки «Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 знято з обліку по дорученню ОСОБА_2 у Бердичівському ВРЕР та на даний час з 24 жовтня 2017 року зареєстровано за ОСОБА_5 , суд вважав, що Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Львівській області жодним чином не оспорює та не заперечує право власності позивача на такий транспортний засіб, не проводив його реєстрацію та не може впливати на право власності позивача ОСОБА_1 , а відтак, є неналежним відповідачем у даній справі. Крім того, суд зазначив, що право власності на автомобіль марки «Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску на даний час зареєстровано за ОСОБА_5 , який набув право власності на такий у встановленому законом порядку, однак позивач не просила скасувати таке право власності. Суд вважав, що позивач покликаючись на неправомірність вибуття із її власності та відповідно неправомірність набуття права власності на автомобіль марки «Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску ОСОБА_3 , не надала жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, що даний автомобіль справді вибув із її власності внаслідок незаконних дій будь-яких осіб та всупереч її волі. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому у задоволенні позову суд відмовив. Окрім того, суд вважав, що розподіл судових витрат проводити не слід.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції вцілому обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
       16.01.2020 ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській області, у якому просила: визнати за нею право приватної власності на транспортний засіб «Opel Corsa 1.2» 1995 р.в. чорного кольору, об`єм двигуна – 1195 см. куб., номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 .
       В обґрунтування позову покликається на те, що 27 лютого 2003 року транспортний засіб марки «Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 зареєстрований за нею. 01 жовтня 2014 року даний транспортний засіб незаконно знято з обліку по дорученню ОСОБА_2 та 11 листопада 2014 року зареєстрований за ОСОБА_3 28 січня 2017 року автомобіль зареєстровано за ОСОБА_4 , реєстраційний номер на даний момент змінено на НОМЕР_4 . Вона звернулась до відповідача та до Регіонального центру МВС у Житомирській області про незаконне зняття з обліку її транспортного засобу, однак їй було відмовлено. Крім того, вона звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення. 
З матеріалів справи вбачається та сторонами не оспорюється та не спростовано, - 27 лютого 2003 року транспортний засіб марки «Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 зареєстровано за позивачкою ОСОБА_1 .
З відповіді Регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України вбачається, що 01 жовтня 2014 року транспортний засіб Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 знято з обліку по дорученню ОСОБА_2 у Бердичівському ВРЕР та 11 листопада 2014 року зареєстровано за ОСОБА_3 
28 січня 2017 року автомобіль Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску зареєстровано за ОСОБА_4 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .
З 24.10.2017 року власником вказаного транспортного засобу став ОСОБА_5 . 
Згідно ч.2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Також, згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів . Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Окрім цього, відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України,  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України,  сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.  Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.  Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.
Із наведеного вище вбачається, що позивачкою подано позов про визнання права власності на транспортний засіб, який на даний час належить ОСОБА_5 (крім цього до цього ним володіли ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), однак відповідачем до участі у справі залучено лише Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Львівській області. Інших же осіб прав та обов`язків яких такий спір прямо стосується, зокрема, і нинішнього власника транспортного засобу до участі у справі не залучено як відповідача, хоча потенційне рішення суду про задоволення позову та визнання права власності за позивачкою на транспортний засіб, прямо впливає на права та законні інтереси цієї особи, як може вплинути на права та інтереси інших згаданих осіб.
Без залучення особи, для якої таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, – суд не взмозі давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення, оскільки без залучення належного (належних) відповідача на права та обов`язки якого впливатиме таке судове рішення суд вирішувати питання про задоволення позову не взмозі.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс 18)).
Правом ж на залучення чи заміну відповідача наділений виключно позивач, про що йшлося, та суд з власної ініціативи без відповідного клопотання позивача чи за клопотанням відповідача, чи будь яких інших осіб не вправі змінювати коло відповідачів (залучати співвідповідача, замінювати відповідача, тощо).
Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, залучення співвідповідача, тощо позивачка не заявляла.
       Тому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Львівській області жодним чином не оспорює та не заперечує право власності позивача на спірний транспортний засіб, не проводив його реєстрацію та не може впливати на право власності позивачки  ОСОБА_1 , а відтак, є неналежним відповідачем у даній справі,оскільки 01 жовтня 2014 року автомобіль марки «Opel Corsa 1.2» 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 знято з обліку по дорученню ОСОБА_2 у Бердичівському ВРЕР та на даний час з 24 жовтня 2017 року зареєстровано за ОСОБА_5 .
Тому судом правильно, відповідно до вимог закону, відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Зважаючи на вказане, доводи скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому доводи апеляційної скарги вцілому слід визнати необґрунтованими, а саму скаргу слід залишити без задоволення
Рішення ж суду, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2020 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 січня 2021 року.

           Головуючий :                                                                                              Я.А. Левик

        Судді:                  О.М. Ванівський

               М.М. Шандра