Справа № 349/643/17 
Провадження № 22-ц/4808/324/21 
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Максюти І.О., Томин О.О.
з участю секретаря                Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу головного державного виконавця Рогатинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кривеня Івана Степановича на ухвалу Рогатинського районного суду від 30 грудня 2020 року, у складі судді Лошак О.О., за поданням головного державного виконавця Рогатинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кривеня Івана Степановича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника ТзОВ «Пуків Агро» ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Головний державний виконавець Рогатинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кривень І.С. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника ТзОВ «Пуків Агро» ОСОБА_1 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: с. Пуків Рогатинського району Івано-Франківської області.
Подання мотивовано тим, що 02 липня 2020 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2/349/385/17, виданого 24 червня 2020 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» на користь ОСОБА_2 12 084 грн. належних до виплат в день звільнення, 10 924 грн. інфляційних витрат, 12 000 грн. середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні та виконавчого листа №2/349/385/17, виданого 24 червня 2020 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» в дохід держави судового збору в сумі 1909, 22 грн. 
Заявник зазначив, що тривалий період часу керівник боржника добровільно судове рішення не виконує, ухиляється від виконання покладених на нього рішенням обов`язків, зокрема, не  подав державному виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, не з`являється на виклики державного виконавця.
Ухвалою Рогатинського районного суду від 30 грудня 2020 року у задоволенні подання відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, головний державний виконавець Рогатинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кривень І.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального права .
Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду про те, що із долучених до подання документів встановлено факт наявності зобов`язання, однак не встановлено правових підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України – факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.
Зазначає, що керівник боржника ОСОБА_1 відмовився від надання пояснення з приводу невиконання рішення суду та не повідомив про майновий стан ТзОВ «СГ «Пуків Агро», за викликами державного виконавця не з`являвся, керівником боржника не надано декларацію про майновий стан підприємства, яке він очолює, не вчиняє жодних дій, які б сприяли погашенню боргу або зменшенню його розміру.
Вважає, що керівник боржника ухиляється від виконання рішення суду та з метою ухилення від його виконання має реальну можливість виїхати за межі України.
Просить скасувати ухвалу Рогатинського районного суду від 30 грудня 2020 року та задоволити подання державного виконавця про тимчасове обмеження божника – керівника ТзОВ «Сільськогоподарське підприємство «Пуків Агро» Гладуна Р.Й. у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, визначених виконавчими листами.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 зазначив, що сам лише факт невиконання зобов`язання без ухилення від їх виконання, за наявності об`єктивних умов такого невиконання, відсутності майна, коштів боржника, на які може бути звернено стягнення, не може бути підставою для обмеження виїзду керівника боржника-юридичної особи за межі України. Просив ухвалу суду залишити без зміни.
У судове засідання апеляційного суду апелянт - державний виконавець Кривень І.С. та стягувачка ОСОБА_2 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду залишити без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.
Відмовляючи у задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не подано доказів на підтвердження факту умисного ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.
З таким висновком суду погоджується колегія суддів.
Судом встановлено, що 02.07.2020 року головним державним виконавцем відкрито виконавчі провадження №62443236, №6244738, з примусового виконання виконавчих документів: виконавчих листів справа № 349/643/17 виданих Рогатинським районним судом Івано-Франківської області 06.05.2020 року про стягнення з ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» на користь ОСОБА_2 12084 грн належних до виплати в день звільнення, 10 924 грн інфляційних втрат, 12000 грн середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні; в дохід держави судовий збір у розмірі 1909,22 грн.
Постановами головного державного виконавця від 02.07.2020 року накладено арешт на майно боржника ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро». Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» відсутні дані щодо нерухомого майна.
Постановами головного державного виконавця від 02.07.2020 року та 16.07.2020 року накладено арешт на грошові кошти боржника.
З копії викликів головного державного виконавця встановлено, що керівник ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» Гладун Р.Й. викликався до виконавця до 31.08.2020 року. 
Згідно пояснення керівника боржника ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» Гладуна Р.Й. від 31 серпня 2020 року, наданого начальнику Рогатинського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) ТзОВ СП «Пуків Агро» з 2018 року припинило свою основну виробничу діяльність - вирощування зернових культур. Із залишків обігових коштів, які зберігалися на рахунках ТзОВ СП «Пуків Агро» виконавчою службою було виплачено заборгованість іншому стягувачу ОСОБА_4 . Рішення загальних зборів про відновлення роботи підприємства не прийнято.
Згідно частини третьої статті 441 ЦПК України,  суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Для цього державні (приватні) виконавці мають право у передбачених законом випадках звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.
Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.
Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).
З аналізу зазначених норм слідує, що саме по собі невиконання боржником зобов`язання не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.
При цьому, під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.
В той же час в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, тобто свідомого ухилення від виконання обов`язку за наявності в нього можливості виконати такий обов`язок.
До матеріалів подання державного виконавця долучено копію виклику державного виконавця від 26.08.2020 року, адресоване керівнику ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» Гладуну Р.Й., на який останній 31 серпня 2020 року надав пояснення щодо наявності обставин, які унеможливлюють виконання підприємством рішення суду про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_2 , зокрема те, що підприємство з 2018 року припинило свою основну виробничу діяльність - вирощування зернових культур та розірвало договори оренди із фізичними особами-пайовиками, що у підприємства відсутнє нерухоме та рухоме майно, на яке можливо було б звернути стягнення, а із залишків обігових коштів виконавчою службою сплачено заборгованість на користь іншого стягувача.
Вказані обставини державним виконавцем не заперечуються.
Таким чином, сам по собі факт відкриття виконавчого провадження, вчинення державним виконавцем передбачених законом дій по його виконанню, при відсутності належних та допустимих доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, не свідчить про необхідність вжиття тимчасового обмеження конституційних прав боржника у праві виїзду за межі України. 
Інших належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення керівником ТзОВ «СГ «Пуків Агро» Гладуном Р.Й. від виконання рішення суду не надано.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що державним виконавцем не надано доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали суду з мотивів наведених у апеляційній скарзі не встановлено, а тому апеляційну скаргу відповідно до положень ст. 375 ЦПК України слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу головного державного виконавця Рогатинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кривеня Івана Степановича залишити без задоволення, а ухвалу Рогатинського районного суду від 30 грудня 2020  року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 11 березня 2021 року.

Головуюча                                                         О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.О. Максюта 
                                                                       О.О. Томин