ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/3292/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,     
секретарі судового засідання Рубана А.В.,
за участі представника позивача Самар Т.Г.,
представника відповідача Карленко Н.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року в адміністративній справі №280/3292/20 (головуючий суддя першої інстанції Сацький Р.В., рішення у повному обсязі складено 07.09.2020 року) за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В: 
Позивач 20.05.2020 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просив - визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 02.03.2020 року №0003603305, №0003613305, №0003623305.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки акту перевірки про завищення позивачем витрат та непідтвердженість використання ним дизельного палива у господарської діяльності є припущеннями, не підтвердженими належними засобами доказування, тому безпідставними є висновки про завищення витрат та, відповідно, про заниження податків та зборів. Щодо підстав оскарження нарахованих податкових зобов`язань з податку на додану вартість позивач зазначив, що в акті перевірки міститься невірна інформація про ненарахування позивачем податкових зобов`язань по операціям нібито реалізації готової продукції у грудні 2017 року та у грудні 2018 року. Крім того, позивач зазначив, що ДПС України було допущене порушення процедури розгляду скарги позивача на податкові повідомлення-рішення, що призвело до того, що у встановлений Податковим кодексом України 20-денний строк рішення про результати розгляду скарги не було прийняте та надіслане позивачеві. Правовими наслідками такого порушення є те, що скарга позивача вважається повністю задоволеною та, відповідно, оскаржені податкові повідомлення-рішення повинні бути скасовані.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 02.03.2020 року №0003603305, від 02.03.2020 року №0003613305, від 02.03.2020 року №0003623305, які прийняті Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції безпідставно зроблений висновок про необгрунтованість висновків акту перевірки та неправомірність прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень. Суд не врахував, що перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року встановлено розбіжності з даними перевірки на загальну суму 3796120,33 грн. у зв`язку з порушеннями, викладеними в акті перевірки. Такі порушення призвели до заниження суми податку на доходи фізичних осіб, який необхідно сплатити до бюджету за 2017-2018 роки на загальну суму 683301,66 грн. та військового збору на загальну суму 56941,80 грн. А саме, позивачем у податковій декларації про майновий стан та доходи і в додатках за звітний 2017-2018 роки встановлено, що до декларації про майновий стан і доходи позивача до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю (вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві) було неправомірно включено витрати на загальну суму 3796120,33 грн., на придбання дизельного палива, на які в ході проведення перевірки підприємцем не надано підтверджуючих документів щодо подальшого використання цього палива у господарській діяльності позивача або наявності залишків на складі підприємця. Також перевіркою встановлено заниження позивачем суми податкових зобов`язань, заявленої у податкових деклараціях з податку на додану вартість за грудень 2017 року та грудень 2018 року у загальній сумі 194211,50 грн. в т.ч. за грудень 2017 року у сумі 125888,04 грн, за грудень 2018 року у сумі 68323,60 грн., у зв`язку з невикористанням позивачем дизельного палива у господарській діяльності. 

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив вимоги апеляційної скарги відповідача залишити без задоволення.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.
Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне. 
Позивач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в контролюючих органах з 07.08.2003 року. Основним видом діяльності ФОП є пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (код КВЕД 49.31).
Відповідач - Головне управління ДПС у Запорізькій області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.
За перевіряємий період ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність з перевезення пасажирів автомобільним транспортом.
У період з 19.12.2019 року по 13.01.2020 року ГУ ДПС у Запорізькій області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, за результатами якої 20.01.2020 року складено акт №17/08-01-33-05/ НОМЕР_1 (а.с.10-156 т.1).
Висновками вказаного акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог:
- п.177.2, п.177.4 ст.177, пп. «в» п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті на загальну суму 683301,66 грн., в т.ч. за 2017 рік у сумі 281180,53 грн., та за 2018 рік у сумі 402121,13 грн;
- п.п.1.2. п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму військового збору, яку необхідно сплатити до бюджету, в періоді, що перевірявся, на загальну суму 56941,80 грн., в т.ч. за 2017 рік у сумі 23431,71 грн., за 2018 рік у сумі  33510,09 грн.;
- п.198.5  ст., що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за грудень 2017 року,грудень 2018 року у загальній сумі 194211,50 грн., в т.ч. за грудень 2017 року у сумі 125888,00 грн., за грудень 2018 року у сумі 68323,50 грн..
Не погодившись із результатами перевірки, викладеними в акті, позивач подав до ГУ ДПС у Запорізькій області заперечення на акт перевірки.
На підставі акту перевірки контролюючим органом 02.03.2020 року прийняті податкові повідомлення-рішення:
- форми «Р» №0003603305, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб» у розмірі 1024952 грн. 49 коп., у тому числі за податковим зобов`язанням - 683301,66 грн., за штрафними санкціями - 341650,83 грн.,
- форми «Р» №0003613305, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір» у розмірі 85412 грн. 70 коп., у тому числі за податковим зобов`язанням - 56941,80 грн., за штрафними санкціями - 28470,90 грн..
- форми «Р» №0003623305, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість» у розмірі 242764 грн. 38 коп., у тому числі за податковим зобов`язанням - 194211,50 грн., за штрафними санкціями -  48552,88 грн. (а.с.157-162 т.1).
Позивач оскаржив вказані ППР до ДПС України (а.с.171-173 т.1).
Рішенням ДПС України від 06.05.2020 року  №15359/6/99-00-08-05-04-06 скаргу залишено без задоволення, спірні податкові повідомлення - рішення залишено без змін (а.с.175-179 т.1).
Не погодившись із висновками акту перевірки та прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доходи позивачем отримані виключно за видом діяльності пасажирські перевезення з використанням автобусів на дизельному паливі. Тому суд визнає, що усі витрати позивача на дизельне паливо відповідно до вимог п.177.2  та п.177.4  ст.177 ПК України  мають бути включені до витрат, що зменшують чистий оподатковуваний дохід. Позивачем до суду були надані первинні документи на підтвердження придбання дизельного палива (фіскальні чеки), затверджені норми витрат дизельного палива, акти списання дизельного палива. Первинні документи, що знаходяться в матеріалах справи підтверджують документально факт придбання дизельного пального та факт його використання у господарській діяльності. Крім того, суд зазначив, що В.о. Директора Департаменту правового забезпечення Демчишак Р. не мав встановлених Податковим кодексом України повноважень на підписання рішення ДПС України від 02.04.2020 року №12005/6/99-00-08-05-04-06, яким строк розгляду скарги позивача було продовжено до 22.05.2020 року (включно). Відтак, виявлення порушення процедури розгляду скарги позивача на прийняті податкові повідомлення-рішення, ці податкові повідомлення-рішення, як акти індивідуальної дії автоматично підлягають визнанню протиправними та скасуванню, що є окремою підставою для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, колегія суддів зазначає про таке.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані  Податковим кодексом України.
Відповідно до визначення у п.  14.1.36  ст.  14 ПК України  «господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами».
Таким чином, господарська діяльність - це діяльність, спрямована на отримання доходу.
Пунктом  177.1. ст.177 ПК України визначено, що оподаткуванню підлягають доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від здійснення ними господарської діяльності. 
Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п.177.2 ст.177ПК України).  
Пунктом 177.4 ст.177 ПК України  встановлений перелік витрат підприємця. 
Відповідно до положень п.п.177.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.
Згідно із пунктом  44.1  ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ч.2 статті 3 Закону  статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІV  (далі по тексту -Закон №996) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом частини першої статті 9 Закону  №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною другою  статті 9 Закону №996  передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитам є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Натомість, висновками акту перевірки встановлено завищення ФОП ОСОБА_1 витрат пов`язаних з господарською діяльністью за 2017 рік на суму 1562114,08 грн., та за 2018 рік на суму 2234006,25 грн..
В акті перевірки зазначено, що позивачем у додатку ф.2 до податкової декларації про майновий стан і доходи включено суми витрат на придбання дизельного палива, на які в ході проведення перевірки позивачем не надано підтверджуючих документів щодо подальшого використання придбаного дизельного палива у господарській діяльності позивача або наявності залишків на складі підприємця: за 2017 рік в сумі 1562114,08 грн., за 2018 рік в сумі 2234006,25 грн..
Суд першої інстанції, посилаючись на отримання ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді доходу в розмірі 2366547,78 грн. за 2017 рік та 3216729,46 грн. за 2018 рік, виходячи із того, що діяльність позивача відповідає визначенню господарської діяльності, наведеній у п.14.1.36  ст.14 ПК України, зробив висновок, що доходи позивачем отримані виключно за видом діяльності пасажирські перевезення з використанням автобусів на дизельному паливі, а відтак усі витрати позивача на дизельне паливо відповідно до вимог п.177.2  та п.177.4  ст.177 ПК України  мають бути включені до витрат, що зменшують чистий оподатковуваний дохід. 

Апеляційний суд звертає увагу, що посилаючись на пункти  177.2  та 177.4 статті 177 ПК України, суд першої інстанції зазначив, що вимогою для включення до витрат є їх пов`язаність з господарською діяльністю підприємця.
При цьому, судом першої інстанції залишено поза увагою, що витрати, пов`язані з господарською діяльністью підприємця, повинні бути підтверджені документально.
І лише за цих обставин такі витрати можуть бути враховані при визначенні чистого оподатковуваного доходу як об`єкту оподаткування.

Як зазначено в рішенні суду першої інстанції, позивачем до суду були надані первинні документи на підтвердження придбання дизельного палива (фіскальні чеки), затверджені норми витрат дизельного палива, акти списання дизельного палива. Ці документи відповідають вимогам до їх оформлення, зазначеним у  статті 9 Закону №996. Суд дійшов висновку, що первинні документи, що знаходяться в матеріалах справи, підтверджують документально факт придбання дизельного пального та факт його використання у господарській діяльності.
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд зазначає наступне.
Розклади руху автобусних маршрутів із схемами на місцевості, затверджені ФОП ОСОБА_1 у січні 2016 року (а.с.3-28 т.4), свідчать лише про наявність таких маршрутів у 2016 році та не є документами на підтвердження придбання та використання позивачем дизельного палива у своїй господарській діяльності. 
Посилання позивача та суду першої інстанції на наявність «наказу» ФОР ОСОБА_1 про затвердження норм витрат дизельного палива на 2017 рік та 2018 рік (а.с.180, 193 т.1), також не є підтвердженням придбання та використання такого палива позивачем за 2017-2018 роки. Крім того, вказані документи не мають ані назви, ані дати їх складання.
Матеріали справи містять фіскальні чеки на придбання дизельного палива у перевіряємий період (а.с.206-257 т.1, а.с.1-263 т.2, а.с. 1-257 т.3) та помісячні акти витрат дизельного палива (а.с.181-192, а.с. 194-205 т.1).
З наведених више документів не можна зробити висновок ані про належне підтвердження придбання позивачем дизельного палива для своєї господарської діяльності, ані використання такого дизельного палива безпосередньо у господарській діяльності, оскільки зазначені фіскальні чеки не відображають придбання дизельного палива саме ФОП ОСОБА_1 , будь-яких доказів обліку вказаних чеків, щоденного обліку придбання та використання палива в господарській діяльності позивачем не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.
В судовому засіданн апеляційної інстанції представник позивача не змогла пояснити, на підставі яких первинних документів ФОП ОСОБА_1 складались щомісячні акти списання дизельного палива та яким чином підтверджуються вказані витрати. Представник зазначила, що будь-яких інших документів щодо обліку придбання та витачання дизельного палива позивачем не велось та не сладалось. 
Посилання позивача та суду першої інстанції на відсутність необхідності скаладання позивачем подорожніх листів, не спростовує вимог пункту  44.1  ст. 44 Податкового кодексу України, яким визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
З анаізу вказаної норми вбачається, що платник податків на свій розсуд може визначати яким чином вести обов`язковий облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань. Такий облік ведеться на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Позивачем ані під час перевірки ані до суду не надано доказів ведення обліку придбання та витрат дизельного палива для своєї господарської діяльтності, та в матерівалах справи такі докази відсутні.
За відсутості вказаних первинних документів, формування позивачем у перевіряємий період показників податкової звітності (з урахуванням витрат) для обчислення і сплати податків і зборів (податок на доходи фізичних осіб, військовий збір) є необгрунтованим.
Щодо посилання позивача на порушення порядку розгляду скарги на спірні податкові повідомлення-рішення, з якими погодився суд першої інстанції, апеляційний суд зазначає про таке.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем на спірні податкові повідомлення-рішення подана до ДПС України скарга від 19.03.2020 року, яка отримана податковим органом 24.03.2020 року (а.с.171-173 т.1).
Пунктом  56.8  ст.  56 ПК України  встановлено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.
Пунктом  56.9  ст.  56 ПК України  встановлено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.
Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.
Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту».
Тобто, згідно вимог  ПК України  протягом 20-денного строку контролюючий орган, до якого подана скарга, повинен або надіслати платнику податків рішення про результати розгляду скарги, або надіслати рішення про продовження розгляду скарги. При цьому обидва рішення повинні бути підписані керівником (його заступником або уповноваженої особою) контролюючого органу.
Рішенням ДПС України від 02.04.2020 року №12005/6/99-00-08-05-04-06 строк розгляду скарги було продовжено до 22.05.2020 року (включно). Вказане рішення підписано в.о.директора Департаменту правового забезпечення Демчишак Р. (а.с.174 т.1).
Своєчасніть прийняття та отримання вказаного рішення позивачем не заперечується.
Позивач вважає, що рішення про продовження строку розгляду його скарги на ППР підписано неповноважною особою, оскільки в повноваженнях В.о. Директора Департаменту правового забезпечення, право на продовження строку розгляду скарг відсутнє.
Згідно відомостей, розміщених на сайті ДПС України у переліку уповноважених осіб (https://tax.gov.ua/pro-sts-ukraini/upovnovajeni-osobi-/upovnovajeni -osobi/73588.html) зазначений, зокрема, ОСОБА_2 - начальник відділу впровадження правових позицій ДПС управління інформаційно-аналітичної роботи Департаменту правового забезпечення визначений уповноваженою особою з правом прийняття та підписання рішень, у тому числі, про продовження строку розгляду скарг платників податків у межах компетенції Департаменту правового забезпечення.
Тобто, ОСОБА_2 є уповноваженою особою контролюючого органу у відповідності до вимог пункту  56.9  ст.  56 ПК України може приймати рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків. 
Згідно наказу ДПС України №172-о від 02.03.2020 року покладено виконання обов`язків директора Департаменту правового забезпечення ДПС України на начальника відділу впровадження правових позицій ДПС управління інформаційно-аналітичної роботи Департаменту правового забезпечення ДПС України Демчишака Р.Ю. з 02 березня 2020 року (а.с.179 т.4).
Колегія суддів зазначає, що покладення виконання обов`язків директора Департаменту правового забезпечення на ОСОБА_2 не є переведенням на іншу посаду та не позбавляє останнього повноважень начальника відділу впровадження правових позицій ДПС управління інформаційно-аналітичної роботи Департаменту правового забезпечення. 
Тобто, ОСОБА_2 має зазначену вище конкретну посаду в контролюючому органі (начальник відділу впровадження правових позицій ДПС управління інформаційно-аналітичної роботи Департаменту правового забезпечення) з визначеними штатним розписом та посадової інструкцією посадовими обов`язками та якої Головою ДПС надані повноваження на виконання певних функцій, передбачених  Податковим кодексом України та одночасно виконує обов`язки директора Департаменту правового забезпечення ДПС України.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що підписант рішення ДПС України від 02.04.2020 року про продовження розгляду скарги позивача є неповноважною на це особою, а відтак визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи зазначені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
На рпідставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                    П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року в адміністративній справі №280/3292/20 задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року в адміністративній справі №280/3292/20 скасувати. 
В задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повне судове рішення складено 19 березня 2021 року.

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак