УХВАЛА

11 січня 2021 року 
м. Київ

Справа №  916/2787/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Шипкова Ю.М.
на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 та
постанову Північного апеляційного господарського суду  від 10.11.2020
у справі №  916/2787/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Студия анимационного кино «Мельница»
до  Фізичної особи-підприємця Шипкова Ю.М. (далі - ФОП Шипков Ю.М., скаржник)
про  стягнення 174 662, 73 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ФОП Шипков Ю.М. 14.12.2020 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 у справі №916/2787/19, ухвалити нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, скаржник просить зупинити виконання оскаржуваних судових рішень.

Так, в обґрунтування своєї правової позиції скаржник із посиланням на частину третю статі 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки на даний час розглядається низка судових справ за позовами Товариства з обмеженою відповідальністю «Студия анимационного кино «Мельница» про стягнення компенсації за порушення авторського права за схожих обставин, а тому виникає необхідність забезпечення єдності та сталості висновків Верховного Суду при розгляді справи з цієї ж категорії. Крім того, скаржник відзначає, що Верховний Суд вже відкривав касаційне провадження у справі №916/807/19, посилаючись на необхідність забезпечення єдності та сталості висновків Верховного Суду при розгляді справи, пов`язаної із стягненням компенсації за порушення майнових авторських прав у вигляді паушальної суми. Проте за результатом розгляду даної справи Верховний Суд скасував рішення та постанову судів попередніх інстанцій та направив справу на новий розгляд, оскільки судові рішення ухвалені за неповного та всебічного дослідження обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень (постанова від 02.06.2020 у справі №916/807/19).

Також, на думку скаржника, дана справа має виняткове значення для останнього, оскільки стягнення заявленої суми компенсації є непомірно великою та фактично позбавить скаржника засобів для існування. 

Серед іншого скаржник зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, внаслідок чого суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про належність позивачу виключного майнового авторського права на спірний товар, про вчинення відповідачем дій, що порушують права позивача, та здійснили необґрунтований розрахунок розміру компенсації, що є підставою для скасування судового рішення на підставі частини першої статті 311 ГПК України.

Водночас ФОП Шипков Ю.М. наголошує і на тому, що підставою для відкриття касаційного провадження є і пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №916/807/17 (в частині, в якій суди не перевірили правовий статус за законодавством Російської Федерації наданих позивачем прокатного посвідчення та посвідчення національного фільму) та за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (щодо решти оскаржуваних рішень, зокрема щодо порядку обрахування розміру компенсації, як паушальної суми). 

Верховний Суд відзначає, що предметом позову в даній справі є стягнення                    174 662, 73 грн., а, отже, ціна позову у справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК України. Відтак посилання скаржника на підставу для відкриття касаційного провадження передбачену пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України є помилковим.

З огляду на викладене касаційна скарга ФОП Шипкова Ю.М. подана із додержанням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.

Отже, на момент відкриття касаційного провадження доводи касаційної скарги не є очевидно неприйнятними, а відтак подані матеріали достатні для касаційного розгляду на підставі підпунктів а), в) пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Зважаючи на зміст частини тринадцятої статті 8 та частини п`ятої статті 301 ГПК України, перегляд оскаржених рішень має здійснюватися без повідомлення/виклику учасників справи у порядку письмового провадження.

Крім того, скаржник просить вирішити питання про зупинення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 у справі №916/2787/19 до закінчення їх касаційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 332 ГПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

З аналізу абзацу другого частини четвертої статті 294 та статті 332 ГПК України вбачається, що заява про зупинення виконання судового рішення має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення.

Заява про зупинення виконання судових рішень повинна містити не лише посилання на правові норми, що надають суду можливість здійснити таку процесуальну дію, а й бути обґрунтованою посиланням на конкретні обставини (утруднення повторного розгляду справи, перешкоди у здійсненні повороту виконання, запобігання порушенню прав осіб, які брали/не брали участі у розгляді справи, але рішенням суду вирішено питання про їх права та обов`язки) та наявністю доказів в підтвердження таких обставин (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 28.10.2019 у справі №904/94/19).

Сумніви скаржника щодо дотримання судами попередній інстанцій норм права під час постановлення оскаржених судових рішень покладені в основу касаційної скарги та за умов дотримання їх відповідності нормам ГПК України є підставою для перегляду цих рішень судом касаційної інстанції. Водночас вони (аргументи для касаційного оскарження) не обґрунтовують підстави для зупинення виконання оскарженого рішення та не можуть аргументовано свідчити про таку необхідність.

Сама по собі незгода учасника судового процесу із судовим рішенням не є достатньою підставою для зупинення його виконання, оскільки правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права суд касаційної інстанції перевіряє, переглядаючи по суті у касаційному порядку судові рішення. За таких міркувань Суд відхиляє доводи заявника в цій частині.

Суд, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, необхідності забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, а також осіб, які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки тощо.

У разі зміни або скасування судового рішення після його виконання статтею 333 ГПК України унормовано вирішення питання про поворот виконання рішення, постанови. 

Так, можливе проведення виконавчих дій не є безумовною підставою для зупинення судом касаційної інстанції виконання оскаржуваних рішень суду першої та апеляційної інстанцій, що набрали законної сили і є обов`язковими до виконання (стаття 1291 Конституції України, стаття 326 ГПК України).

Суд має право зупинити виконання судових рішень, зокрема, якщо кінцеве рішення невідворотне та його негайне виконання може завдати значної шкоди. При цьому сторона, проти якої ухвалено судове рішення у справі, має обґрунтувати свою заяву належним чином і навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судових рішень або зупинення їх дії у разі, якщо вони будуть скасовані. 

Слід зауважити, що за змістом статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. 

Відповідно до частини першої статті 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Колегія суддів зазначає, що застосування статті 332 ГПК України передбачено саме для зупинення виконання оскарженого рішення суду або зупинення його дії (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. При цьому колегія суддів враховує, що скаржником не доведено належними і допустимими доказами неможливість (утруднення) повороту виконання судового рішення, у разі задоволення його касаційних вимог. Істинність твердження про неможливість повороту виконання судового рішення має бути доведена заявником у відповідності до вимог ГПК України. 

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (№ 60750/00, §  43, ЄСПЛ, 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. 

Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (CASE OF HORNSBY v. GREECE № 18357/91 § 40, ЄСПЛ, від  19 березня 1997 року).

Враховуючи викладене, Суд вважає наведені доводи не достатньо переконливими та аргументованими, а тому відмовляє у задоволенні вищевказаного клопотання про зупинення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 у справі №916/2787/19 до закінчення їх касаційного перегляду.

Керуючись статтями 8, 234, 235, 294, 300, 301, 332 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:

1. Відкрити касаційне провадження у справі № 916/2787/19 за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Шипкова Ю.М. на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 у справі №916/2787/19 у порядку письмового провадження без повідомлення/виклику учасників справи.

2. Учасники справи мають право подати відзиви на касаційну скаргу до 27 січня 2021 року до Верховного Суду Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О.Копиленка, 6.

3. У задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Шипкова Ю.М. про зупинення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 у справі №916/2787/19 до закінчення їх перегляду Верховним Судом - відмовити. 

4. Витребувати матеріали справи №  916/2787/19 Господарського суду міста Києва за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Студия анимационного кино «Мельница» до  Фізичної особи-підприємця Шипкова Ю.М. про  стягнення 174 662, 73 грн.

5. Копію ухвали надіслати до Господарського суду міста Києва та Північного апеляційного господарського суду. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова 

Суддя                                                                                          І. Бенедисюк

Суддя                                                                                          І. Булгакова