УХВАЛА
 
15 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 333/3749/18
провадження № 61-1125 ск 21 
 
Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення умов користування житловим приміщенням,
 
ВСТАНОВИВ :
 
19 січня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на  вказане судове рішення, в якій зазначив, що апеляційний суд застосував норму права без урахування висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від                01 липня 2020 року в цій справі.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.
 
У частині другій статті 389 ЦПК України передбачено підстави касаційного оскарження.
                                                                                                                       
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 як на підставу касаційного оскарження посилається на те, що апеляційний суд не врахував висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 01 липня 2020 року за результатами перегляду цієї ж справи, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у розумінні пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки указаною постановою Верховного Суду справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду в зв`язку з порушенням норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази, тобто висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах вказана постанова не містить.
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що у ній відсутні передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження, тобто ОСОБА_1 не виконано вимоги процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України), а тому згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 185, 392, 393, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2020 року повернути особі, яка її подала.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                    Н. О. Антоненко