Ухвала
Іменем України 
08 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 303/7614/16-к
провадження № 51-1974ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої та апеляційної інстанцій, на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року щодо 
ОСОБА_4 ,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що прокурор не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, суд дійшов висновку, що скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 грудня 2020 року касаційну скаргу прокурора було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України та надано строк для усунення недоліків – 15 днів з дня отримання копії ухвали.
У межах наданого строку прокурор повторно звернувся з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі Верховного Суду, не усунув.
Зокрема, повторно подана касаційна скарга прокурора, як і попереднього разу, не містить доводів на обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, на що він вказує, як на підставу, передбачену п. 2 
ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваних судових рішень з урахуванням положень ст. 413 цього Кодексу.
Натомість прокурор у касаційній скарзі знову в обґрунтування незаконності вироку і ухвали щодо ОСОБА_4 , надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
З огляду на наведене, у касаційній скарзі прокурора, як і попереднього разу, не наведено конкретних порушень закону, допущених судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного вироку, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставами для його скасування, про що сформульовані вимоги прокурора до касаційного суду.
Згідно ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк. 
З огляду на те, що прокурором не були виконанні вимоги попередньої ухвали, його касаційна скарга підлягає поверненню.
Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Повернути прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої та апеляційної інстанцій, його касаційну скаргу на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                    ОСОБА_3