КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Петренко Н.О.
Єдиний унікальний номер справи №759/23201/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3699/2021
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
04 березня 2021 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  Мережко М.В.,
суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шипілов Олександр Вікторович, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року (в частині стягнення аліментів) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,
 
встановив:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона та відповідач з 10 жовтня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбних відносинах у подружжя народилося два сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося. 
Вказувала, сторони проживають окремо припинили вести спільне господарство, позивач проживає разом з дітьми окремо, а відповідач, у свою чергу, участі у вихованні та утриманні дітей не бере, матеріальної допомоги не надає.
Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Іншої сім'ї відповідач не створив, інших дітей та/або осіб, які перебувають на утриманні не має. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, що визначено ч. 3 ст. 199 СК України.
Зазначала, що спільний син подружжя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має інвалідність до 18 років. Він не може обходитися без постійного стороннього догляду, а тому позивач вимушена постійно здійснювати догляд за дитиною та у зв`язку з цим тимчасово не працює. В той час, як відповідач, як батько дитини та чоловік має змогу надавати матеріальну допомогу, оскільки має постійне місце роботи та дохід в ПАТ «Форвард Банк»
Посилаючись на те, що діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні, просила суд: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; стягнути з     ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей щомісячно до досягнення дітьми повноліття у розмірі Ѕ частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , з якою проживає дитина з інвалідністю, у розмірі ј  частки з усіх видів заробітку (доходу).
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року позов задоволено частково.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 жовтня 2010 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 3258 - розірвано.
Прізвище після розірвання шлюбу залишено позивачу « ОСОБА_1 ».
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 13 грудня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів, позивачка ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити у повному обсязі.
У апеляційній скарзі стверджує, що суд, ухвалюючи рішення, не врахував, що позивачка не має доходу і доглядає за двома дітьми, один з яких є дитиною з інвалідністю, в той час як відповідач має високий дохід, оскільки працює на керівній посаді в ПАТ «Форвард Банк». Зазначає, що суд не надав оцінки доказу на підтвердження вимоги щодо стягнення аліментів на користь матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, а саме - копії посвідчення серії НОМЕР_1 та довідці №257 від 05 червня 2020 року. Вказує, що суд не врахував того, що відповідач не проживає з дітьми за місцем реєстрації.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів на утримання дітей  та на користь матері, з якою проживає дитина з інвалідністю. 
Рішення суду в частині розгляду вимоги про розірвання шлюбу не оскаржено, а відтак, апеляційному перегляду не підлягає.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Встановлено, 20 жовтня 2010 року між сторонами був зареєстрований шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис № 3258 (а.с.5).
Від шлюбу сторони мають синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6,7).
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст. 180 СК України).
За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.
Як видно із матеріалів справи, позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду не надано.
Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006  № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
 
У своїй позовній заяві позивач просила стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі Ѕ частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , з якою проживає дитина з інвалідністю, у розмірі ј  частки з усіх видів заробітку (доходу).
Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Враховуючи майновий стан сторін та те, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя нарівні з позивачем, з урахуванням потреб дітей та матеріального становища позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту предявлення позову.
Колегія суддів погоджується, що такий розмір аліментів на утримання дітей буде необхідним та достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
При цьому, суд звертає увагу, що висловлюючи незгоду із таким розміром аліментів на утримання дітей, позивачка не надала суду жодного доказу, що матеріальний стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти у більшому розмірі. Твердження апелянта про високий рівень доходів відповідача не знайшли підтвердження у матеріалах справи.
Апеляційний суд також погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання матері дитини з інвалідністю.
Як видно із матеріалів справи, відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_2 від 24.10.2018р. ОСОБА_3 має інвалідність до 18 років (а.с.11).
Частиною 1 статті 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Відповідно до ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів:проживання одного з подружжя з дитиною-інвалідом та опікування нею;нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду; походження дитини від другого з подружжя (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.
Дитиною з інвалідністю є дитина зі стійким розладом функцій організму спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Важливою є потреба дитини-інваліда в постійному сторонньому догляді. Тому в разі спору дана обставина має бути підтверджена відповідними доказами. Факт опікування дитиною має бути доведений свідченням свідків та іншими доказами. Опікування дитиною не виключається в разі залучення до догляду за дитиною сторонніх осіб, професійних вихователів, медичних працівників тощо. Сам по собі факт проживання з дитиною з інвалідністю не є достатнім доказом опікування нею. Право на утримання не виникає, якщо один з подружжя проживає спільно з дитиною з інвалідністю, однак дитиною опікується інша особа, яка також проживає разом з ними.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні в цій частині позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. 
Посилання апелянта на те, що дитина не може обходитись без допомоги позивачки також не підтверджені належними та допустимими доказами.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача із розміром аліментів, визначених судовим рішенням, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року (в частині стягнення аліментів) залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                               М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                                        С.М. Верланов
 
С.І. Савченко