ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Справа 668/10888/13 Головуючий в І інстанції Єпішин Ю.М.
Провадження №22-ц/819/494/21 Доповідач Полікарпова О.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       18 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді	Полікарпової О.М.	
суддів	Воронцової Л.П.,	
  	Ігнатенко П.Я.	
секретар	Литвиненко В.О.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ілянда Оксана Іванівна на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Єпішина Ю.М. від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання,
в с т а н о в и в
       У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання. Заяву мотивовано тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2013 року його позовні вимоги про поділ майна подружжя задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію Ѕ частини боргових зобов`язань в сумі 143 500 грн., а також судовий збір у розмірі 1515 грн. На підставі виконавчого листа №668/10888/13 виданого Суворовським районним судом м. Херсона на виконання вказаного вище судового рішення було відкрито виконавче провадження ВП №41524609.
       З відповіді Суворовського РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області №40325 від 29 жовтня 2019 року йому стало відомо, що виконавче провадження закрито 26.06.2014 року на підставі постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю встановлення місця знаходження боржника. Однак про прийняте рішення його, як стягувача не було повідомлено в установленому законом порядку та виконавчий документ йому не надходив.
       Просив поновити строк на пред`явлення виконавчого листа для виконання з тих підстав, що невиконання судового рішення суттєво порушує його права, у той час як його виконання не покладає на ОСОБА_2 ніяких додаткових обов`язків, крім його виконання.
       Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
       Ухвала мотивована тим, що заявником не надано доказів його втрати.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким його заяву задовольнити.
Вважає таким, що не ґрунтується на законі висновок суду першої інстанції про те, що він, як стягувач має довести факт неотримання постанови про повернення виконавчого документа, а також відсутність у нього оригіналу виконавчого листа. На думку апелянта, виконавча служба, у разі направлення йому постанови, має надати належні докази на підтвердження цього факту. В апеляційній скарзі також міститься й посилання на прецедентну практику Європейського суду з прав людини за якою право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. 
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Іванюта О.Д., її доводи не визнає. Зазначає про те, що виконавчий лист ОСОБА_1 міг бути пред`явлений повторно до виконання протягом трьох років з дня його повернення, а саме до 26.06.2017 року. Поважні причини пропуску встановленого законом строку апелянт суду не навів. Після пред`явлення виконавчого листа до виконання апелянт не цікавився провадженням у справі, а отже недобросовісно користувався належними йому процесуальними правами. Також вона повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належними доказами не підтверджена втрата виконавчого листа.
        Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та пояснив, що не контролював виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 143 500 грн. оскільки у 2014 році між ним та боржником ОСОБА_2 була досягнута домовленість про те, що він не наполягатиме на виконанні цього рішення, а вона натомість не наполягатиме на виконанні по виконавчому листу про стягнення з нього аліментів на дитину. Протягом 5 років він аліменти на дитину не сплачував, а у 2019 році дізнався, що ОСОБА_2 розпочато процес звернення стягнення на його житловий будинок у виконавчому провадженні про стягнення аліментів. Маючи намір ініціювати проведення виконавчих дій по стягненню на його користь 143 500 грн, він звернувся з заявою до виконавчої служби і отримав відповідь про те, що виконавчий лист йому 26.06.2014 року повернуто. 
        ОСОБА_2 не визнала вказані обставини і зазначила, що ніякої домовленості між нею та ОСОБА_1 про взаємозалік вимог не було. Виконавчі дії по виконавчому провадженню про стягнення аліментів вона не контролювала, вважаючи це безперспективним через недобросовісність державного виконавця, у якого в провадженні був її виконавчий лист. 
        Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши оскаржуване судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
       Відповідно до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в  постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2020 року не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства.
       Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у  статті 18 ЦПК України в редакції  2017 року: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). 
Згідно з підпунктом 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
       Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, яка діяла на час видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
       Стаття 24 вказаного Закону передбачала, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутись із заявою про поновлення пропущеного строку до суду, який видав відповідний документ, або до суду за місцем виконання.
Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
       У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.
       Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
       При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.
       Згідно частини п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.
       У відповідності до частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
З огляду на викладене, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
       Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду  від 14 лютого 2018 року в справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року в справі № 583/1828/17-ц, від 24 жовтня 2018 року в справі № 201/15305/14-ц, від 22 січня 2020 року в справі № 2-1693/10, від 28 травня 2020 року в справі № 1003/6035/12, на які посилається заявник у касаційній скарзі.
       Суд першої інстанції встановив, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію Ѕ частини боргових зобов`язань в сумі 143 500 грн., а також судовий збір у розмірі 1515 грн. 
       На підставі виконавчого листа №668/10888/13, виданого Суворовським районним судом м. Херсона на виконання вказаного вище судового рішення було відкрито виконавче провадження ВП №41524609.
       З листа Суворовського РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області від 29 жовтня 2019 року вбачається, що виконавче провадження закрито 26.06.2014 року на підставі постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю встановлення місця знаходження боржника. Докази повідомлення стягувача ОСОБА_1 про прийняте рішення та повернення йому виконавчого документа в справі відсутні. 
       З наданого ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції розрахунку заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, які стягуються за виконавчим листом з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вбачається, що у період з травня 2013 року по червень 2019 року ОСОБА_1 аліменти не сплачував. ОСОБА_2 не заперечувала, що в цей період вона не ініціювала здійснення виконавчих дій. На думку колегії суддів, вказані докази свідчать на підтвердження пояснень апелянта про причину відсутності з його боку контролю за виконавчим листом, який є предметом спору у даній справі.
       У постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 910/18165/13 (провадження № 6-698гс16) зроблено висновок, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про повернення виконавчого листа). 
       Зробивши висновок про недоведеність факту втрати виконавчого листа, суд першої інстанції не врахував наведених положень Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо обов`язковості направлення постанови про повернення оригіналу виконавчого документа стягувачу рекомендованим з повідомленням про вручення поштового відправлення. 
       Колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_1 про видачу йому дублікату виконавчого листа, оскільки відсутні відомості про отримання ним виконавчих документів, а також враховуючи те, що виконавчі документи були втрачені не з вини стягувача. Вказані заявником обставини свідчать про поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
       У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нове судове рішення про задоволення вимог заявника.

       Керуючись ст. 274, 376 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в

        Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ілянда О.І., задовольнити.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2020 року скасувати, прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Видати ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа №668/10888/13 на виконання рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. 
Поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

       Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

       Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

        _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 23 березня 2021 року.

Суддя О.М. Полікарпова