П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7421/20	
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
за участю секретаря судового засідання – Тутової Л.С.
представника ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» - адвоката Дідуренко С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ПКФ «Теплоенергомонтаж» та Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПКФ «Теплоенергомонтаж» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування  податкової вимоги в частині  нарахування пені, -
В С Т А Н О В И В:
           06.08.2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «ПКФ «Теплоенергомонтаж» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкову вимогу від 20.07.2020 року №297259-50 в частині нарахування пені в сумі 211145,14 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що станом на 24.06.2020 року у товариства виник податковий борг, на який фіскальним органом була нарахована пеня, що відображена у податковій вимозі № 297259-50 від 20 липня 2020 р. Але, позивач зазначав, що нарахування пені відбулось із порушенням вимог податкового законодавства, зокрема вимог п.п. 129.1.1 п. 129, п. 129. 4 ст. 129 ПК України, без врахування облікової ставки НБУ, діючої на кожний день прострочення сплати грошового зобов`язання визначеного податковими повідомленнями-рішеннями, які були отримані товариством 19.09.2019 року та в подальшому оскаржені в судовому порядку. Позивач навів розрахунок пені, відповідно до якого, відповідач нарахував пеню на 211145,14 грн. більше ніж встановлено чинним законодавством. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «ПКФ «Теплоенергомонтаж» вважає, що відповідач, ГУ ДПС в Одеській області, неправильно визначив суму грошового зобов`язання, а тому податкова вимога ГУ ДПС в Одеській області № 297259-50 від 20 липня 2020 р. на суму 1304590,38 грн. суперечить законодавству в частині нарахування пені на суму 211145,14 грн.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, позовні вимоги ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» задоволені в повному обсязі.
          Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги апелянт - ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» обґрунтовує тим, що ухвалюючи правильне по суті рішення, суд першої інстанції допустився порушення норм процесуального права, оскільки розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження, в той час як позивач не подавав клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, а розмір позовних вимог не відносить  спір в цій справі до справ незначної складності.
Головне управління ДПС в Одеській області своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» не скористалося.
Головне управління ДПС в Одеській області також, не погоджуючись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
          Вимоги апеляційної скарги, апелянт - Головне управління ДПС в Одеській області обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дотримався вимог ч. 4 ст. 9 КАС України, яка зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі і до офіційного з`ясування всіх обставин справи, і, у відповідних випадках, до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для встановлення обставин справи, що розглядається.
          Також апелянт - Головне управління ДПС в Одеській області зазначає, що нарахування пені відбулось в автоматичному режимі, відповідно до правил нарахування пені, які встановлені п.п. 2 п. 1 глави 7 розділу ІІІ Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 р. за № 751/28881.
ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області не скористалося, а надало лише письмові пояснення на апеляційну скаргу (а.с.  106-110).
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що у серпні 2019 року Головним управлінням ДФС в Одеській області була проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року. За результатами вказаної перевірки був складений акт № 1672/15-32-14-05-35768002 від 20.08.2019 р., в якому податковий орган зафіксував заниження товариством податку на прибуток за 2017 рік в сумі 375349 грн., та заниження податку на додану вартість всього в сумі 413100 грн. (в т.ч. за вересень 2017 року – 192100 грн., грудень 2017 р. – 221000 грн.). Зазначені обставини не оспорюються учасниками справи та встановлені в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суд від 24.06.2020 р. у справі № 420/5652/19 (ЄДРСР №90028669).
На підставі акту планової виїзної документальної перевірки № 1672/15-32-14-05-35768002 від 20.08.2019 р. Головним управлінням ДПС в Одеській області були прийняті:
- податкове повідомлення-рішення № 0044321405 від 19.09.2019 р. про збільшення ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» суми грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 469186 грн. з яких за податковим зобов`язанням – 375349 грн., за штрафними санкціями – 93837 грн. (а.с. 7);
- податкове повідомлення-рішення № 0044371405 від 19.09.2019 р. про збільшення ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 516375 грн., з яких за податковим зобов`язанням – 413100 грн., за штрафними санкціями – 103275 грн. (а.с. 8).
Відповідно до витребуваних апеляційним судом додаткових доказів, зазначені податкові повідомлення-рішення були отримані ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» 19.09.2019 р. (а.с. 102, 102).
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суд від 24.06.2020 р. у справі № 420/5652/19 (ЄДРСР №90028669) задоволена апеляційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області, скасоване рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 року та ухвалене нове судове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0044321405 від 19.09.2019 р. про збільшення ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» суми грошового зобов`язання з податку на прибуток та №0044371405 від 19.09.2019 р., про збільшення ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість. Апеляційний суд зазначає, що постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020 р. у справі №420/5652/19 була оскаржена в касаційному порядку, та 07.08.2020 року у справі відкрито касаційне провадження (ЄДРСР № 90847360). Станом на 02.03.2021 року в ЄДРСР відсутні відомості щодо ухвалення Верховним Судом судового рішення за наслідками касаційного перегляду справи №420/5652/19.
Після ухвалення П`ятим апеляційним адміністративним судом постанови від 24.06.2020 р. у справі № 420/5652/19 податковий орган провів нарахування пені ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» (а.с.  103, 104):
1) щодо податкового повідомлення-рішення № 0044321405 від 19.09.2019 р. (податок на прибуток), зазначивши звітній податковий період – 12.2017 р.,  граничний день сплати - 11.03.2018 р., суму заниження податкового зобов`язання 375349 грн., облікову ставку НБУ, яка діяла на граничний день сплати за звітній податковий період – 17%, дату початку нарахування пені – 11.03.2018 р., дату закінчення нарахування пені – 28.09.2019 р., кількість календарних днів заниження податкового зобов`язання – 567, нараховану суму пені – 118947,58 грн.; 
2) щодо податкового повідомлення-рішення № 0044371405 від 19.09.2019 р. (ПДВ):
- зазначивши звітній податковий період – вересень 2017 р.,  граничний день сплати – 31.10.2017 р., суму заниження податкового зобов`язання 192100 грн., облікову ставку НБУ, яка діяла на граничний день сплати за звітній податковий період – 13,5%, дату початку нарахування пені – 31.10.2017 р., дату закінчення нарахування пені – 08.07.2020 р., кількість календарних днів заниження податкового зобов`язання – 891, нараховану суму пені – 74091,65 грн.;
- зазначивши звітній податковий період – грудень 2017 р.,  граничний день сплати – 31.01.2018 р., суму заниження податкового зобов`язання 221000 грн., облікову ставку НБУ, яка діяла на граничний день сплати за звітній податковий період – 16%, дату початку нарахування пені – 31.01.2018 р., дату закінчення нарахування пені – 09.07.2020 р., кількість календарних днів заниження податкового зобов`язання – 799, нараховану суму пені – 90327,82 грн.
Таким чином, пеня була нарахована на основну суму податкового зобов`язання (без врахування штрафних санкцій), починаючи з останнього граничного дня сплати податкового зобов`язання, з використанням облікової ставки НБУ, яка діяла на граничний день сплати грошового зобов`язання за звітній податковий період. При цьому, відповідно до наданих на вимогу апеляційного суду розрахунків пені (а.с. 103, 104), граничним строком сплати грошових зобов`язань, визначених податковим органом відповідно до податкових повідомлень-рішень № 0044321405 від 19.09.2019 р. та № 0044371405 від 19.09.2019 р., вказане 16.07.2020 року. Зазначена дата обрахована з дня набрання законної сили постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020 року у справі №420/5652/19.
Також, апеляційний суд встановив, що відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті НБУ (https://bank.gov.ua/ua/monetary/stages/archive-rish), облікова ставка Національного банку становила:
- з 27.10.2017 р. – 13,5 %;
- з 15.12.2017 р. – 14,5%;
- з 26.01.2018 р. – 16,0%;
- з 02.03.2018 р. – 17,0%
- з 13.04.2018 р. – 17,0%;
- з 25.05.2018 р. – 17,0%;
- з 13.07.2018 р. – 17,5%;
- з 07.09.2018 р. – 18.0%;
- з 26.10.2018 р. – 18,0%;
- з 14.12.2018 р. – 18,0%;
- з 01.02.2019 р. – 18,0%;
- з 15.03.2019 р. – 18,0%;
- з 26.04.2019 р. – 17,5%;
- з 07.06.2019 р. – 17,5%;
- з 19.07.2019 р. – 17,0%;
- з 06.09.2019 р. – 16,5%;
- з 25.10.2019 р. – 15,5%;
- з 13.12.2019 р. – 13,5%;
- з 31.01.2020 р. – 11,0%;
- з 13.03.2020 р. – 10,0%;
- з 24.04.2020 р. – 8,0%;
- з 12.06.2020 р. – 6,0%;
- з 24.07.2020 р. – 6,0%.
Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування пені розпочинається, при нарахуванні грошового зобов`язання, визначеного  контролюючим органом  за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків  податкового зобов`язання, визначеного ПК України (у тому числі  за період адміністративного та/або судового оскарження). Суд першої інстанції, з посиланням на приписи  п. 57.3 ст. 57 ПК України, встановив, що  податкові зобов`язання, визначені у ППР від 19.09.2019 року, позивач був зобов`язаний сплатити не пізніше 28.09.20219 р. включно, а тому нарахування пені, відповідно до п.п. 1291.1. п. 129.1 ст. 129 ПК України, розпочинається не раніше 30.09.2019 р. Також, суд першої інстанції  виходів з того, що контролюючий орган допустив неправильний обрахунок пені, посилаючись лише на облікову ставку НБУ, яка діяла на граничний день сплати за звітній податковий період, в той час як  пеня нараховується за кожний календарний день прострочення сплати  грошового зобов`язання, включаючи день погашення,  з розрахунку 120 відсотків річних  облікової ставки НБУ, діючої на кожний такий день.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. 
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 54.3. ст. 53 ПК України (в редакції чинній станом на 19.09.2019 року – дата прийняття податкових повідомлень-рішень), контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:
- платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством (п.п. 54.3.1.);
- дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (п.п. 54.3.2.);
- згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (п.п. 54.3.3.);
- дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом (п.п. 54.3.5.);
- результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях (п.п. 54.3.6.).
Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України (в редакції чинній станом на 19.09.2019 року – дата прийняття податкових повідомлень-рішень), у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 – 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Нарахована контролюючим органом за наслідками податкової перевірки сума грошового зобов`язання набула статусу узгодженого 24.06.2020 року (дата набрання законної сили постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020 року у справі № 420/5652/16).
Відповідно до п. 129.1 ст. 129 ПК України, в редакції Закону України №466-ІХ від 16.01.2020 року, чинного з 23.05.2020 року, нарахування пені розпочинається: 
- при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом (п.п. 129.1.1.);
- при нарахуванні контролюючим органом за результатами перевірки податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, у разі виявлення його заниження - на суму такого заниження, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (п.п. 129.1.2).
Відповідно до п. 129.4 ст. 129 ПК України, в редакції Закону України №466-ІХ від 16.01.2020 року (чинного з 23.05.2020 року), на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, якщо її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Таким чином, враховуючи зазначені норми податкового законодавства, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції  про те, що 30.09.2019 року є першим днем нарахування пені на податкові зобов`язання, визначені податковими повідомленнями-рішеннями № 0044321405 від 19.09.2019 р. та № 0044371405 від 19.09.2019 р. які були отримані товариством 19.09.2019 року, та набули статусу узгоджених грошових податкових зобов`язань з 24.06.2020 року.
При цьому апеляційний суд вважає помилковими доводи апелянта – податкового органу про правомірність нарахування пені, зокрема за весь період заниження, що суперечить приписам п.п. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України, оскільки податкові повідомлення-рішення № 0044321405 від 19.09.2019 р. та № 0044371405 від 19.09.2019 р. були прийняті контролюючим органом за наслідками податкової перевірки, а не перевірки податкових зобов`язань. 
Щодо посилання апелянта – ГУ ДПС в Одеській області на приписи Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, апеляційний суд зазначає таке.
Наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 р. за № 751/28881, затверджений Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі Порядок № 422).
Главою 7 розділу ІІІ Порядку № 422 визначені правила нарахування та погашення пені за несвоєчасно сплачені суми платежів, що контролюються органами ДФС.
Так, зокрема п.п. 2 п. 1 глави 7 Розділу ІІІ Порядку № 422, на який посилається апелянт – ГУ ДПС в Одеській області, встановлено, що нарахування пені розпочинається, зокрема, після закінчення строків погашення узгодженого грошового зобов`язання та на суму податкового боргу нараховується пеня, при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно з Податковим кодексом України, у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
Зазначені норми Порядку № 422 не враховують змін, внесених до Податкового кодексу України Законом України №466-ІХ від 16.01.2020 року, чинного з 23.05.2020 року, а тому  апеляційний суд, як і суд першої інстанції застосовує норми Податкового кодексу України, який має вищу юридичну силу ніж наказ Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016 року.
Також, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо порушення контролюючим органом  порядку нарахування пені з використанням облікової  ставки НБУ, яка діяла на граничний день сплати грошового зобов`язання за звітній податковий період, оскільки, у спірних правовідносинах, пеня нараховується за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день(п. 129.4 ст. 129 ПК України).
Доводи апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягає у призначені та у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження, апеляційний суд зазначає таке.
Предметом спору в цій справі є майнові вимоги на загальну суму 211145,14 грн. (часткове оскарження податкової вимоги № 297259-20 від 20.07.2020 р.).
Постановляючи ухвалу від 11.08.2020 року про прийняття позовної заяви та відкриття  провадження у справі (а.с.  20-21), суд першої інстанції, при вирішенні питання щодо форми адміністративного судочинства, враховував положення ч.ч. 2 та 6 ст. 12 КАС України та критерії, визначені у ч. 3 ст. 257 КАС України.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КАС України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Частиною 6 ст. 12 КАС України визначені критерії справ, якій для цілей КАС України, відносяться до  справ незначної складності, зокрема пунктом 6 зазначеної норми, справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки адміністративний позов був поданий 06.08.2020 року то застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2020 року – 2012 грн. (ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»). Таким чином до справ незначної складності безсумнівно можливо віднести  справу в якій оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлена вимога про стягнення  грошових коштів у сумі 210200 грн.
Предметом спору в цій справі є майнові вимоги на загальну суму 211145,14 грн. (часткове оскарження податкової вимоги № 297259-20 від 20.07.2020 р.), тобто на суму  більшу ніж та, яка є критерієм безсумнівного віднесення справи до справ незначної складності.
Проте статтею 257 КАС України врегульоване питання щодо розгляду справ за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
При цьому  частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до ч. 3 ст. 257 КАС України, При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:
1) значення справи для сторін;
2) обраний позивачем спосіб захисту;
3) категорію та складність справи;
4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;
5) кількість сторін та інших учасників справи;
6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;
7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Пунктом 4 ч. 4 ст. 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, з урахування ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», становить – 1051000 грн.
За таких обставин, апеляційний суд зазначає, що справа яка переглядається апеляційним судом не є справою розгляд якої в суді першої інстанції мав бути проведений виключно за правилами загального позовного провадження.
Щодо посилання апелянта ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» на  відсутність заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, апеляційний суд зазначає, що за приписами ч. 9 ст. 171 КАС України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій, окрім іншого, зазначається за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.
Враховуючи викладене, апеляційний суд відхиляє посилання  апелянта - ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» на те, що виключно за заявою позивача  про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує відповідне питання стосовно розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до матеріалів справи (а.с. 23) копія ухвали від 11.08.2020 року про відкриття провадження по справі була надіслана позивачу на електронну адресу, яка зазначена у позовній заяві.
Також, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» щодо встановлення  судом першої інстанції в цій справі обставин, які є предметом оскарження у Верховному Суді, оскільки обставини правомірності  прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 19.09.2019 року №0044321405 та № 0044371405, встановлені постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду  від 24.06.2020 року у справі № 420/5652/19, яка набрала законної сили 24.06.2020 р.
Враховуючи  встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд  відхиляє, як помилкові, посилання апелянта ТОВ «ПКФ «Теплоенергомонтаж» на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення у справі нового судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційні скарги залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.
Додатково апеляційний суд зазначає, що відкриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ПКФ «Теплоенергомонтаж», ухвалою від 30.11.2020 року було задоволене клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору в сумі 4750,77 грн. до ухвалення судового рішення в цій справі  судом апеляційної інстанції.
          Станом на 02.03.2021 року апелянт -ТОВ ПКФ «Теплоенергомонтаж» на надав доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а тому, враховуючи відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4750,77 грн. має бути стягнутий з ТОВ ПКФ «Теплоенергомонтаж» на користь Держави.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 257, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ПКФ «Теплоенергомонтаж» та Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 420/7421/20 – залишити без змін.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ПКФ «Теплоенергомонтаж» (ЄДРПОУ 35768002) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4750,77 грн. (чотири тисячі сімсот п`ятдесят гривень 77 коп.) на користь Держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 09.03.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.