П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року                                                                     місто Київ
 
справа № 359/5403/19                                   
апеляційне провадження № 22-ц/824/684/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого Головачова Я.В.,
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванків", подану представником Тарасенко Ольгою Василівною, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у складі судді Журавського В.В. від 3 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма           "Іванків" про стягнення заборгованості за договором про спільне вирощування сільськогосподарських культур, 
 
в с т а н о в и в :
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 квітня 2015 року між ним та ТОВ "Агрофірма "Іванків" укладено договір про спільне вирощування сільськогосподарських культур, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди щодо сумісного вирощування сільськогосподарських культур засобами ТОВ "Агрофірма "Іванків" на земельній ділянці позивача, площею 2,0000 га, кадастровий номер 3220884000:03:001:0213.
 
Умовами договору було передбачено, що в разі письмової відмови ОСОБА_1  від отримання своєї частини врожаю, яка дорівнює 1 тоні пшениці, ТОВ "Агрофірма "Іванків" зобов`язується сплатити на користь останнього грошові кошти в сумі 3 000 грн.
 
У зв`язку з невиконанням ТОВ "Агрофірма "Іванків" зобов`язань щодо надання передання частини врожаю, 1 березня 2019 року позивач направив відповідачу письмову письмову відмову від частини врожаю з вимогою сплатити йому грошові кошти у розмірі 6 000 грн. за 2 роки, яка залишилася без відповіді. 
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ "Агрофірма "Іванків" заборгованість в розмірі 6 000 грн.
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 липня  2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТОВ "Агрофірма "Іванків" на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про спільне вирощування
сільськогосподарських культур від 20 квітня 2015 року в розмірі 6 000 грн., а також витрати на оплату судовго збору в розмірі 768 грн. 40 коп. 
 
У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ "Агрофірма "Іванків" -          Тарасенко О.В., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Скаржник зазначає, що позивач не надав доказів отримання відповідачем письмової відмови від частини врожаю від 1 березня 2019 року, що має суттєве значення, зокрема щодо виникнення обов`язку зі сплати грошових коштів замість частини врожаю, тому суд дійшов передчасного висновку про задоволення позову; укладений між сторонами договір про спільне вирощування сільськогосподарських культур по своїй суті є договором оренди землі, який не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема відсутня державна реєстрація договору, а тому земельна ділянка вважається такою, що не передана відповідачу, а сам правочин не укладений; позивач не довів, а суд не з`ясував чи відбулась передача земельної ділянки та чи вирощувався на ній врожай; позивачем не визначено за який саме період з моменту укладення спірного договору стягується заборгованість, що унеможливлює її стягнення.
 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею   2,0000 га, яка знаходиться на території Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220884000:03:001:0213.
 
20 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Агрофірма "Іванків" укладено договір про спільне вирощування сільськогосподарських культур (далі - договір), предметом якого є сумісне вирощування сільськогосподарських культур засобами        ТОВ "Агрофірма "Іванків" на земельній ділянці ОСОБА_1 , площею 2,0000 га, кадастровий номер 3220884000:03:001:0213.
 
Згідно з пунктами 2.1, 2.1.1 вказаного договору за результатом виконання своїх зобов`язань за договором сторони отримують частини від зібраного вражаю. Частина врожаю ОСОБА_1 дорівнює 1 тоні пшениці.
 
В разі письмової відмови ОСОБА_1 від отримання своєї частини врожаю,  ТОВ "Агрофірма "Іванків" сплачує на користь останнього суму грошових коштів в розмірі 3 000 грн. (пункт 3.8. договору).
 
1 березня 2019 року ОСОБА_1 направив ТОВ "Агрофірма "Іванків" письмову відмову від частини врожаю з вимогою сплатити грошові кошти за частину врожаю за два роки в розмірі 6 000 грн.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору про спільне вирощування сільськогосподарських культур у нього виник обов`язок зі сплати на користь позивача
грошових коштів в розмірі 6 000 грн., виходячи з розрахунку по 3 000 грн. за два роки. При цьому судом зазначено, що між сторонами виникли правовідносини з договору спільної діяльності, а не договору оренди землі як зазначає відповідач.   
 
Такий висновок суду є правильним.
 
Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
 
Розглядаючи спір, суд має встановити фактичні обставини справи в межах заявлених вимог.
 
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
 
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
 
Згідно із статтею 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.
 
Відповідно до частин 1, 2 статті 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.
 
Встановивши, що між сторонами виникли відносини з договору про спільну діяльність і відповідач не виконав свою частину зобов`язань, зокрема щодо виплати позивачу його частки у грошовому виразі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову. 
 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано доказів отримання відповідачем письмової відмови від частини врожаю від 1 березня 2019 року і у нього не виник обов`язок зі сплати грошових коштів є необґрунтованими, оскільки в матеріалах наявні докази направлення позивачем такої вимоги (копія опису вкладення листа та квитанція про його відправку) (а.с.5-7). 
 
Також колегія суддів не погоджується з посиланням скаржника на те, що укладений між сторонами договір про спільне вирощування сільськогосподарських культурпо своїй суті є договором оренди землі, який не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема відсутня державна реєстрація договору, а тому земельна ділянка вважається такою, що не передана відповідачу, а сам правочин не укладений.
 
Обов`язковою умовою договору оренди землі є вказівка про передання орендодавцем земельної ділянки у володіння і користування орендатора на певний строк, проте спірний договір на містить такого положення. Натомість сторони дійшли згоди щодо залучення земельної ділянки позивача і засобів відповідача для досягнення спільної мети - вирощування сільськогосподарських культур.
 
За таких обставин спірні відносини виникла саме на підставі договору про спільну діяльність, презумпція правомірності якого відповідачем не спростована.
 
Ураховуючи вищенаведене спростовуються посилання скаржника на відсутність доказів передання йому земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур.
 
Посилання скаржника на те, що позивачем не визначено за який саме період з моменту укладення спірного договору стягується заборгованість є необґрунтованим та відхиляється колегією суддів, оскільки зі змісту позовної заяви убачається, що   ОСОБА_1 визначив період невиконання ТОВ "Агрофірма "Іванків" зобов`язань за договором протягом двох років.  
 
При цьому відповідачем не було надано жодного доказу щодо виконання ним умов спірного договору у період з 2015 по 2019 рік.
 
Враховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.
 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванків", подану представником Тарасенко Ольгою Василівною, залишити без задоволення.
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 липня       2020 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 липня 2020 року.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

 
 
Головуючий                                                                                      Я.В. Головачов

Судді:                                                                                                  І.М. Вербова

                                                                                                             О.В. Шахова