Ухвала
Іменем України

29 березня2021 року
м. Київ
справа № 426/7545/19
провадження № 51-1523 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Луганського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року.  
Вироком Сватівського районного суду Луганської області від 17 березня 2020 року  ОСОБА_5 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі – КК), та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком Сватівського районного суду Луганської області від 27 червня 2019 року, більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки. 
Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, захисник подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження. Однак Луганський апеляційний суд своєю ухвалою від 24 лютого 2021 року відмовив у задоволенні вказаного клопотання захисника та повернув його апеляційну скаргу.
 
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування посилається на те, що засуджена ОСОБА_5 під час розгляду вказаної кримінальної справи не користувалась правовою допомогою адвоката, а звернулась за допомогою лише при винесенні щодо неї іншого вироку по іншій кримінальній справі. Зазначає, що після ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, йому стало відомо, 
що ОСОБА_5 була засуджена вироком Сватівського районного суду Луганської області від 17 березня 2020 року, копію якого він отримав 03 лютого 2021 року, після укладення угоди із ОСОБА_5 про надання правової допомоги. Вважає, 
що апеляційний суд не врахував тих обставин, що ОСОБА_5 , будучи юридично 
не освіченою, вину у вчиненому визнавала повністю, від захисника відмовлялася, надіючись на правильну кваліфікацію її дій органами досудового розслідування.  
Перевіривши доводи касаційної скарги, надану копію оскаржуваної ухвали 
та матеріали провадження за касаційною скаргою, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити на таких підставах. 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу                 про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Як убачається з доданої до касаційної скарги копії ухвали, апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні клопотання захисника про поновлення строку апеляційного оскарження вироку Сватівського районного суду Луганської області 
від 17 березня 2020 року щодо ОСОБА_5 зазначив, що вказані захисником ОСОБА_4 причини пропуску такого строку неможливо вважати поважними 
з огляду на таке. 
Згідно з матеріалами кримінального провадження, засуджена ОСОБА_5 була особисто присутня під час судового розгляду, ухвалення та оголошення 17 березня 2020 року вироку. Копію вказаного вироку вона отримала в день його оголошення 
і не скористалася можливістю оскаржити цей вирок у передбачений законом строк (ст. 395 КПК), з урахуванням того, що до ОСОБА_5 не було застосовано запобіжного заходу. Останній день подачі апеляційної скарги для засудженої був 16 квітня 
2020 року.
В ухвалі апеляційного суду також вказано, що договір між ОСОБА_5 
та адвокатом ОСОБА_4 про надання правової допомоги був укладений 
26 січня 2021 року. Проте колегія суддів апеляційного суду зазначила, що укладення договору про надання правової допомоги після спливу значного строку, не може вважатися поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно 
є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
За таких обставин апеляційною інстанцією прийнято обґрунтоване рішення 
про відмову захиснику у поновленні строку апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції від 17 березня 2020 року та повернення апеляційної скарги, оскільки вказані захисником причини пропуску строку суд не визнав обставинами значного 
та непереборного характеру, з чим погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були 
би безумовними підставами для скасування чи зміни ухвали апеляційного суду, 
у касаційній скарзі захисника не наведено.
Оскільки з касаційної скарги захисника та доданої до неї копії судового рішення 
не вбачаються підстави для її задоволення, колегія суддів вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Луганського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року.  
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                               ОСОБА_3