Справа № 165/2609/20 	Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/343/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
25 лютого 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» – Омельченка Євгена Володимировича на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 грудня 2020 року, 
                                          
                                           В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що 17 квітня 2019 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. За умовами цього договору позичальниця ОСОБА_1 отримала на платіжну картку кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,8 відсотків щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальниця погодилася на встановлення і зміну банком кредитного ліміту, на зміну тарифів та інших невід`ємних частин договору. 
Позивач також зазначав, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 14 серпня 2020 року виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 27 287,84 грн, з яких: 20907,42 грн – заборгованість за кредитом; 11289,46 грн – заборгованість за відсотками. 
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 в користь банку заборгованість за кредитним договором  у розмірі 27 287,84  грн,  а також судові витрати по справі.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 14 грудня 2020 року у цій справі позов АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC00001996972 від 17 квітня 2019 року у розмірі 20 907, 42 грн. 
Стягнуто із ОСОБА_1 в користь АТ «Акцент-Банк» судовий збір у розмірі 2102 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позову банку.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Апеляційну скаргу представника позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін з таких підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» та, стягуючи з відповідачки в користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 907,42 грн, судом першої інстанції враховано, що підстави для стягнення з відповідачки в користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом відсутні, оскільки сторонами не були узгоджені істотні умови договору, в тому числі і умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).
За матеріалами справи установлено, що 17 квітня 2019 року представник банку та відповідачка ОСОБА_1 підписали анкету-заяву, у якій зазначено, що позичальниця  ОСОБА_1   ознайомлена і погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, а також, що вона виявила  бажання оформити на своє ім`я кредитну картку  (а. с. 6).
Крім того, судом установлено, що підписана сторонами договору анкета-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить в собі будь-яких даних щодо виду та строку дії кредитної картки, а також інформації про розмір відсотків та порядок їх нарахування. У вказаній анкеті-заяві зазначено лише прізвище, адресу, особисті дані позичальниці ОСОБА_1 та згоду з тим, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають між позичальницею та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 6). 
У матеріалах справи наявні також: витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», а також паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», які позичальниця ОСОБА_1 не підписувала (а. с. 6-13).
У своїй позовній заяві банк, крім тіла кредиту, просив суд стягнути з позичальниці в користь банку заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. 
Проте будь-яких доказів на підтвердження того, що при укладенні договору про надання банківських послуг діяли Умови і правила надання банківських послуг саме в такій редакції, яка існувала на час підписання анкети-заяви, позивач суду не надав, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного кредитного договору.
Крім того, ні в позовній заяві, ні  в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не зазначено, якого саме виду кредитну картку отримала відповідачка та на яких умовах.
Разом з тим, із наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачка фактично отримала у банку кредитні кошти, якими активно користувалася. Жодних заперечень щодо розміру заборгованості по тілу кредиту відповідачка суду не надала (а. с. 5).
Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про те, що роздруківка із сайту банку не може бути належним доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони договору - банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
У своїй позовній заяві банк посилався на те, що сторони при укладенні кредитного договору керувались нормами частини 1 статті 634 ЦК України.
Колегія суддів уважає, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з цим позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Колегія суддів уважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена для кредитного договору.
Зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду ( частина четверта статті 263 ЦПК України).
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, а саме, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» – Омельченка Євгена Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14  грудня 2020 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова апеляційного набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді