ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19654/18                              Головуючий у 1-й інстанції:  Шрамко Ю.Т. 
                                                                                     Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 січня 2021 року                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                              Василенка Я.М.,
суддів                                        Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,
за участю секретаря          Шляги А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2020 у справі за адміністративним позовом товариства з додатковою відповідальністю «Укрліфтсервіс» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -
                                                В С Т А Н О В И В:
В 2018 році товариство з додатковою відповідальністю «Укрліфтсервіс» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 12.09.2018 № 9262681309 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2019, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020, позов задоволено.
Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2019 стягнуто на користь товариства з додатковою відповідальністю «Укрліфтсервіс» судові витрати у розмірі 50 000, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020 додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2019 скасовано та прийнято нове рішення, яким заяву представника товариства з додатковою відповідальністю «Укрліфтсервіс» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково: стягнуто на користь товариства з додатковою відповідальністю «Укрліфтсервіс» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.
02.04.2020 товариству з додатковою відповідальністю «Укрліфтсервіс» в адміністративній справі № 640/19654/18 видано виконавчі листи.
28.09.2020 Головним управлінням ДФС у м. Києві через канцелярію суду першої інстанції подано клопотання про заміну сторони виконавчого провадження, в якому просило замінити Головне управління ДФС у м. Києві на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві.
В обґрунтування клопотання про заміну сторони виконавчого провадження Головним управлінням ДФС у м. Києві зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 537 від 19.06.2019 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Постанова № 537) реорганізовано ГУ ДФС у м. Києві шляхом приєднання його до Головного управління ДПС у м. Києві. Таким чином, Головне управління ДПС у м. Києві є правонаступником Головного управління ДФС у м. Києві. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2020 клопотання Головного управління ДФС у м. Києві про заміну сторони виконавчого провадження задоволено частково: замінено боржника у виконавчому листі № 640/19654/18, виданому Окружним адміністративним судом міста Києва 02.04.2020, з Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ: 39439980) на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ: 43141267); в іншій частині клопотання залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку що постановлена з порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Головного управління ДФС у м. Києві про заміну сторони виконавчого провадження відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що підстави для заміни боржника у виконавчому листі № 640/19654/18 наявні, оскільки Головне управління ДПС у м. Києві є правонаступником Головного управління ДФС у м. Києві в частині обов`язків, що виникли за рішенням суду від 03.06.2019 у справі № 640/19654/18.
Колегія суддів погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною першою   статті 129-1 Конституції України   судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до частини першої   статті 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
За приписами   статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Процесуальне правонаступництво в розумінні   статті 52 КАС України   допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.
Питання правонаступництва в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) було предметом розгляду Верховним Судом, який у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову від 11.10.2019 у справі № 812/1408/16, фактичні обставини у якій хоча і не є подібними, проте, безпосередній підхід до розуміння спірного у цій справі питання колегія суддів вважає застосовним до цієї справи.
Так, Верховний Суд у цій постанові здійснив системне тлумачення норм   Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження»   (далі - Закон № 1404-VIII) у взаємозв`язку зі статтями   52   і   379 КАС України   і сформулював висновок, відповідно до якого публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених   законом   випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.
Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами)) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.
У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача. Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.
У межах вирішення питання, яке є предметом розгляду в цій справі, для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення або припинення первісного суб`єкта - Головного управління ДФС у м. Києві, або перехід повністю чи частково його функцій (адміністративної компетенції) до Головного управління ДПС у м. Києві. Інакше відсутність підстав публічного правонаступництва доводить неможливість його здійснення.
Колегією суддів встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», було утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Новостворена Державна податкова служба України відповідно до вказаної постанови Уряду від 18.12.2018 №1200 є правонаступником прав та обов`язків Державної фіскальної служби України у відповідних сферах.
За змістом розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р «Питання Державної податкової служби» Уряд погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення ДПС України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 «Про затвердження Положення про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень ДФС України.
У подальшому, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», якою вирішено утворити Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як юридичну особу публічного права та територіальний орган Державної податкової служби України. Водночас, Урядом вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби України, шляхом їх приєднання до відповідних органів ДПС. 
Зокрема, відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 територіальні органи Державної податкової служби визначені правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.
Таким чином, за змістом зазначеної постанови Уряду новостворені органи ДПС визначені правонаступниками відповідних територіальних органів ДФС.
Тобто, перехід функцій і повноважень від ДФС України до ДПС України відбувся.
Також, колегією суддів встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 43141267) створено як юридичну особу, про що 30.07.2019 внесено запис №10741020000086626.
Відтак, колегія суддів зазначає, що перехід функцій від Головного управління ДФС у м. Києві до Головного управління ДПС у м. Києві є фактом публічного правонаступництва, а Головне управління ДФС у м. Києві відповідає ознакам вибулої сторони виконавчого провадження.
Посилання апелянта на відсутність відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про фактичне припинення Головного управління ДФС у м. Києві як юридичної особи, колегія суддів відхиляє, оскільки це лише свідчить про відсутність підстав для правонаступництва в розумінні статті 104 Цивільного кодексу України. Однак, в даному випадку з дати початку виконання Головним управлінням ДПС у м. Києві функцій і повноважень Головного управління ДФС у м. Києві відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме нормами адміністративного права врегульовано умови та порядок передання адміністративної компетенції від Головного управління ДФС у м. Києві до Головного управління ДПС у м. Києві, а тому факт припинення (ліквідації) юридичної особи не є вирішальним.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 260/453/19.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, проаналізувавши всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.
Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2020 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                      Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                          Ганечко О.М.

                                                                                                    Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 13.01.2021.