У х в а л а  
 
12 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 495/2422/20
провадження № 61-1752 ск 21
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач),       Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 січня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» про визнання права власності та витребування майна,
 
В с т а н о в и в:
 
У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою до 
ОСОБА_1 , КП «Агенція державної реєстрації» про визнання права власності та витребування майна.
 
Крім того, у доданій до позову заяві про забезпечення позову 
ОСОБА_2 просив вжити заходів забезпечення позову шляхом: накладення арешту та заборони органам Державної реєстрації прав на нерухоме майно (у тому числі приватним нотаріусам та іншим особам, яким делеговані повноваження на здійснення державної реєстрації речових прав па нерухоме майно) вчиняти будь-які реєстраційні дії, включаючи реєстрацію зміни власника, зміни площі, поділу, реєстрацію іпотеки та інших обтяжень, вчиняти дії щодо реєстрації (перереєстрації) речових прав відносно нерухомого манна, а саме: 1.1) житлового будинку літ. «А», що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 ; 1.2) магазину в житловому будинку, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 ; 2) заборонити ОСОБА_1 (та будь-яким іншим особам за її дорученням) здійснювати будь-які будівельні роботи, проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування, здавати в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування, укладати договори застави (іпотеки) або іншим способом передавати третім особам у платне або безоплатне користування, здійснювати дії із вселення та/або проникнення та/або постановлений на реєстраційний облік третіх осіб відносно нерухомого майна, що є предметом спору, а саме: 2.1) житлового будинку літ. «А», що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 ; 2.2) магазин у житловому будинку, об`єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_2 обґрунтовував заяву про забезпечення позову тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав. У разі, якщо спірне майно буде відчужене відповідачем на користь третіх осіб.
 
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області       від 28 квітня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково: накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 . Накладено арешт на магазин у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні інших вимог заяви відмовлено.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 21 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 
2020 року залишено без змін.
 
29 січня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 січня 2021 року.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 січня 2021 року, і ухвалити нове рішення про відмову в забезпеченні позову.
 
Касаційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, оскільки, даний вид забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позовними вимогами. Заявник вказує, що позивачем не доведено жодними належними доказами необхідність забезпечення позову у зв`язку з можливим утрудненням виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. Разом із цим, заявник зазначає, що заява про забезпечення позову не містить ціни позову та пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. У зв`язку із зазначеними обставинами вона вважає, що у даному випадку відсутні правові та фактичні підстави для забезпечення позову.
 
Дослідивши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - 
ОСОБА_3 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
 
Згідно частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
 
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
 
Згідно зі статтею 151 ЦПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову.
 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в ухвалі від 28 квітня 2020 року, з висновками якого погодився і апеляційний суд у постанові від 21 січня 
2021 року, виходив із того, що між сторонами наявний спір, предметом якого, зокрема, є визнання права власності та витребування майна, а тому наявна необхідність здійснення забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне майно, яке перебуває у власності відповідача                    ОСОБА_1 , шляхом накладення арешту на  житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . та на магазин у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із цим, суди також урахували, що відповідні заходи забезпечення позову у даній справі є співімірними із позовними вимогами, а тому застосовані правомірно та обґрунтовано.
 
Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідні заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами і такі заходи забезпечення позову у даному випадку не порушують права власності ОСОБА_1 , а лише тимчасово обмежують її право на розпорядження цим майном з метою забезпечення реального виконання рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача, що відповідає меті та правовій природі інституту забезпечення позову в цивільному процесі. 
 
На думку колегії суддів, зважаючи на предмет та підстави позову, а також враховуючи мотиви подання позивачем заяви, відповідні заходи забезпечення позову у даній справі застосовані правомірно, обґрунтовано та з метою збереження спірного майна, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірного майна, що в свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у випадку задоволення позову.
 
Не заслуговують на увагу доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , зазначені ним у касаційній скарзі, в частині того, що позивачем не доведено вчинення ОСОБА_1 дій щодо відчуження відповідного майна з метою ухилення від виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь позивача, оскільки заходи забезпечення позову є превентивними по своїй правовій природі та спрямовані, зокрема, на убезпечення позивача від додаткових негативних наслідків, пов`язаних із відчуженням спірного майна нинішнім власником, до часу розгляду справи в суді та встановлення істини у справі.
 
Зазначені заявником у касаційній скарзі інші доводи колегія суддів також вважає необґрунтованими та виключно його суб`єктивними судженнями, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.
 
Зі змісту касаційної скарги убачається, що вона подана на ухвалу суду першої інстанції після її апеляційного перегляду, якою вирішено лише процесуальне питання, та є необґрунтованою. 
 
Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
У відповідності до частини четвертої статті  394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись частиною четвертою-шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 січня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» про визнання права власності та витребування майна.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          В.М. Ігнатенко

 
                                                                                                                      С. О. Карпенко

 
                                                                                                                      В. А. Стрільчук