ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22993/19                                                                          Головуючий у І інстанції - Добрянська Я.І.
                                                                                                                                       Суддя-доповідач - Губська Л.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                            Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства завод «Арсенал» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до Державного підприємства завод «Арсенал» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулось до суду з даним позовом, в якому просило стягнути з Державного підприємства завод «Арсенал» на користь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заборгованість в розмірі 343   218, 91 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення  ч. 2   Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідачем не відшкодовано фактичні витрати на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б» - «з»   статті 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   (список №1, №2), за період з 1 липня 2019 по 31 жовтня 2019 у розмірі 343   218, 91 грн, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду за захистом порушеного права та інтересу.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій відповідач у визначеному позивачем розмірі за зазначений період не відшкодовував, що призвело до порушення встановлених державою норм чинного законодавства, а саме Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Свої доводи обґрунтовує тим, що позивачем не було доведено зв`язок між особами, які мають право на доставку та виплату пільгової пенсії та ДП завод «Арсенал», а додані розрахунки жодним чином  не підтверджують, що дані особи працювали саме на ДП завод «Арсенал». 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вказуючи про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що Державне підприємство завод «Арсенал» перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч. 2 прикінцевих положень «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено ДП завод «Арсенал» до сплати розмір фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком 1 за період з 01.07.2019 по 31.10.2019 у розмірі 151  415, 76 грн., та за Списком 2 за період з 01.07.2019 по 31.10.2019 у розмірі 191  803, 15 грн.   
У зв`язку з несплатою відповідачем суми на відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» за вказаний період у розмірі 343  218, 91 грн., позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду першої інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що заборгованість підтверджується розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту другого Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з»       статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  по списках №1 та № 2 - 343  218,91 грн. (за період з 1 липня 2019 по 31 жовтня 2019), а також карткою особового рахунку по відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по Списках №1, №2, таким чином суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій відповідач у визначеному позивачем розмірі за зазначений період не відшкодовував, що призвело до порушення встановлених державою норм чинного законодавства, а саме Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції  з огляду на наступне.
Порядок компенсації витрат на виплату і доставку пільгових пенсій Пенсійному фонду України визначено у «Прикінцевих положеннях» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до п. 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон№1058-ІV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.
Відповідно до п. 16 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
До набрання чинності Законом №1058-ІV питання про відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених, зокрема, відповідно до пунктів «а», «б»-»з» ч.1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», було врегульовано Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до положень якого відповідач входив до переліку платників збору на обов`язкове державне пенсійне забезпечення.
Згідно п. а) статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абз. 1 цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
Відповідно до п. б) статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої ст. 26 Закону №1058-ІV: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
Пунктом 6.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 (надалі - Інструкція № 21-1), встановлено розміри витрат Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до ч.2 «Прикінцевих положень» Закону №1058-ІV, що підлягають відшкодуванню.
Відповідно до п. 6.2 Інструкції № 21-1 витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи з урахуванням вимог абзацу третього п.п. 1 п. 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV.
При цьому, стаж роботи на останньому підприємстві враховується у повному розмірі, а з попередніх місць роботи осіб він додається до стажу, необхідного для призначення пенсій на пільгових умовах.
Якщо пенсія на пільгових умовах призначена із взаємним зарахуванням періодів роботи, передбачених ст.ст. 13, 14 та 55 Закону № 1788-XII, які дали право на цю пільгову пенсію, то відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку цих пенсій здійснюється тими підприємствами, на яких цей стаж було вироблено у розмірах, передбачених частиною 2 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV.
Водночас, судом установлено, що наказом Міністерства оборонної промисловості СРСР від 13.01.1975 № 4 на базі заводу «Арсенал» ім. В.І. Леніна створено виробниче об`єднання завод «Арсенал».
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.1991 № 227 «Про заходи щодо виконання Закону України «Про підприємства» та відповідно до Закону України від 10.09.1991 № 1540-ХІІ «Про підприємства», учасники об`єднання, в тому числі головна структурна одиниця завод «Арсенал», перереєстрували свої статути і вийшли зі складу об`єднання.
Відповідно до Статуту виробничого об`єднання Завод «Арсенал», затвердженого головою Держоборонпроммашу України 14.11.1991, до складу об`єднання крім інших входили: завод «Арсенал» ім. В.І. Леніна - головна структурна одиниця та Центральне конструкторське бюро - структурна одиниця.
Суб`єкти господарювання, що входили до складу зазначеного об`єднання, були самостійними і мали статус юридичної особи, діяли на підставі своїх статутів.
У грудні 1993 року Міністерством машинобудування військово-промислового комплексу і конверсії України затверджено статут державного підприємства завод «Арсенал», зареєстрований Печерською районною державною адміністрацією міста Києва 07.04.1994.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.1998 № 987 центральне конструкторське бюро «Арсенал» перетворене на казенне підприємство «Центральне конструкторське бюро «Арсенал», а розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2009 № 525-р - на КП СПБ «Арсенал».
Відповідно до п. 2 вищевказаного розпорядження вирішено реорганізувати ДП Завод «Арсенал» і державне науково-дослідне підприємство «Український технологічний центр оптичного Приладобудування» шляхом приєднання до казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал», а також Національне космічне агентство України зобов`язано здійснити в установленому порядку заходи, пов`язані з реорганізацією зазначених підприємств, та подати Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо внесення змін до актів законодавства у зв`язку з прийняттям цього розпорядження.
28.05.2009 наказом НКАУ «Про реорганізацію ДП завод «Арсенал» № 141 (далі - наказ № 141) на виконання розпорядження № 525-р реорганізовано завод «Арсенал» шляхом приєднання до КП СПБ «Арсенал», припинено діяльність державного підприємства завод «Арсенал». 16.11.2009 комісією з припинення заводу «Арсенал» та КП СПБ «Арсенал» було підписано передавальний акт передання всього майна, прав та обов`язків заводу «Арсенал» до КП СПБ «Арсенал» в результаті приєднання, затверджений наказом НКАУ від 18.11.2009 № 376.
Відповідно до п. 2 зазначеного акта комісія передала, а КП СПБ «Арсенал» прийняло все майно, права та обов`язки об`єкта приєднання заводу «Арсенал» згідно з даними результатів інвентаризації станом на 01.06.2009 та балансу заводу «Арсенал» станом на 1.10.2009, а 24.11.2009 року до Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення юридичної особи заводу «Арсенал».
24.03.2011 Київським апеляційним адміністративним судом було винесено постанову у справі № 2а-6913/09/2670, якою задоволено позов первинної профспілкової організації заводу «Арсенал» до Кабінету Міністрів України, НКАУ, третя особа на стороні відповідачів КП СПБ «Арсенал», про часткове визнання незаконним пункту 2 розпорядження № 525-р та наказу № 141; визнано незаконним та скасовано положення пункту 2 розпорядження № 525-р у частині реорганізації заводу «Арсенал» шляхом приєднання до КП СПБ «Арсенал»; визнано незаконним та скасовано наказ № 141.
19.05.2011 державним реєстратором скасовано реєстрацію щодо припинення юридичної особи - ДП завод «Арсенал».
Згідно з наказом державного космічного агентства України від 26.12.2011 №411 завод «Арсенал» поновив свою діяльність внаслідок виділення з КП СПБ «Арсенал».
29.02.2012 складено розподільчий баланс прав та обов`язків між КП СПБ «Арсенал» та ДП Завод «Арсенал», затвердженим наказом державного космічного агентства України від 07.09.2012 № 327.   
За змістом ч.ч. 1, 2 статті 109 ЦК України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 109 ЦК України юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.
Частиною 4 цієї ж статті передбачено, якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що на обсяг відповідальності в спірних правовідносинах впливає період набуття стажу на тому чи іншому підприємстві та розмір переходу за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків внаслідок виділу.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 826/26018/15 та від 04.12.2019 № 826/6454/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з матеріалів справи, після виділу ДП Завод «Арсенал» було повернуто лише 26 % основних засобів, що йому належали до приєднання до КП СПБ «Арсенал» та 17 % кількості працюючих, що підтверджується аудиторським звітом Державної фінансової інспекції в м. Києві від 28.12.2012   № 19-17/8, звітом з праці за січень-жовтень 2009 року та звітом з праці за січень-серпень 2012 року.
Таким чином, державне підприємство завод «Арсенал» може бути лише частково правонаступником (в межах розподільчого балансу та переданого майна) того державного підприємства завод «Арсенал», що існувало до його приєднання до КП СПБ «Арсенал». Тобто, ДП завод «Арсенал» може нести відповідальність щодо сплати заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій тільки в межах 26 %.
Вказані обставини встановлені у постанові Шостого апеляційного від 26 травня 2020 року у справі №640/14748/19, яка набрала законної сили та має преюдиційне значення.
Згідно з ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві визначено ДП Завод «Арсенал» до сплати розмір фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з 01.07.2019 по 31.10.2019 за Списком 1 у розмірі 151 415, 76 грн. та за Списком 2 у розмірі 191 803, 15 грн., що в загальному розмірі становить 343 218, 91 грн.
Такий розмір визначено відповідно до розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч. 2 прикінцевих положень «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».   
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в даних розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, на підставі яких Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві просить стягнути з державного підприємства Завод «Арсенал» заборгованість на відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з 01.07.2019 по 31.10.2019 за Списком 1 та Списком 2 у розмірі 343  218, 91 грн., не вказано, на якому саме підприємстві ці громадяни набули пільгового стажу, тобто такі розрахунки жодним чином не підтверджують, що особи працювали саме на ДП завод «Арсенал».
Отже, враховуючи вищевикладене та те, що розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з 01.07.2019 по 31.10.2019 за Списком 1 та Списком 2 у розмірі 343  218, 91 грн. є дефектними, колегія суддів приходить до висновку, що стягнення на підставі таких   розрахунків є неможливим, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи, та з помилковим застосуванням норм матеріального права, при цьому, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та помилкове застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства завод «Арсенал» -  задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2020 року - скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до Державного підприємства завод «Арсенал» про стягнення заборгованості - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                Л.В. Губська

Судді:                                                                                                    О.В. Карпушова

                                                                                                              А.Г. Степанюк