У Х В А Л А
 
21 січня 2021 року
м. Київ 
 
Справа № 800/234/17 
Провадження № 11-94зва20
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С., 
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.,
за участю:
секретаря судового засідання Ключник А. Ю.,
представника відповідача - Склярук Ю. В.,
розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року (провадження № 11-29сап18) за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 30 травня 2017 року № 1327/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 20 лютого 2017 року № 283/2дп/15-17 про притягнення судді Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності», 
УСТАНОВИЛА:
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з адміністративним позовом до ВРП, у якому просила: визнати незаконним та скасувати рішення Другої Дисциплінарної палати (далі - ДДП) ВРП від 20 лютого 2017 року № 283/2дп/15-17 «Про притягнення судді Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (далі - рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2017 року), яким застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді внесення подання ВРП про звільнення її з посади судді; визнати незаконним та скасувати рішення ВРП від 30 травня 2017 року № 1327/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 20 лютого 2017 року № 283/2дп/15-17 про притягнення судді Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (далі - рішення ВРП від 30 травня 2017 року).
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12 червня 2017 року позов              ОСОБА_1 у частині вимог про визнання незаконним та скасування рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2017 року повернув заявниці.
Ухвалою від 12 червня 2017 року Вищий адміністративний суд України відкрив провадження в адміністративній справі на підставі частини другої статті 171? Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у редакції до 15 грудня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ВРП про визнання незаконним та скасування рішення ВРП від 30 травня 2017 року.
5 та 25 вересня 2017 року ОСОБА_1 на підставі статті 137 КАС (у редакції до 15 грудня 2017 року) змінила позовні вимоги, подавши до Вищого адміністративного суду України відповідні письмові заяви, у яких просила визнати незаконними та скасувати: рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2017 року; рішення ВРП від 30 травня 2017 року та рішення ВРП від 29 серпня 2017 року № 2560/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Червонозаводського районного суду міста Харкова на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» (далі - рішення ВРП від 29 серпня 2017 року). Крім того, просила поновити її на посаді судді.
3 січня 2018 року керівник апарату Вищого адміністративного суду України розпорядженням від 15 грудня 2017 року № 1443 передав справу до Великої Палати Верховного Суду на підставі підпункту 7 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 12 січня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ВРП у частині вимог про визнання незаконними та скасування рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2017 року та рішення ВРП від 29 серпня 2017 року передала на розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 12 січня 2018 року в порядку частини сьомої статті 266 КАС у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» відкрила провадження за адміністративним позовом    ОСОБА_1 до ВРП про визнання незаконним та скасування рішення ВРП від 30 травня 2017 року.
У позовній заяві    ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати рішення ВРП від 30 травня 2017 року.
Свої вимоги    ОСОБА_1 обґрунтовувала так. 
Члени Вищої ради юстиції (яка є правонаступником ВРП; далі - ВРЮ) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на порушення статті 19 Конституції України, самовільно присвоївши собі повноваження членів ВРП до утворення цього органу (до 15 березня 2017 року), ухвалили рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2017 року як члени ДДП ВРП. Разом з тим, на думку ОСОБА_1 , вказане залишилось поза увагою ВРП при ухваленні рішення від 30 травня 2017 року. Вважала, що персональний склад дисциплінарної палати не відповідав принципу безсторонності.
Поза увагою ВРП залишилося й те, що рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2017 року на порушення вимог частини восьмої статті 50 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ) не містить підпису    ОСОБА_6 .
На порушення частин п`ятої та шостої статті 30 Закону № 1798-VІІІ      ОСОБА_1 не було повідомлено про розгляд ВРП її скарги на рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2017 року.
ОСОБА_1 звертала увагу на те, що Закон України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ) не містить такої підстави дисциплінарної відповідальності, як порушення присяги судді, а отже, її не можна звільнити із цієї підстави.
Вказувала, що дисциплінарна секція ВРЮ ухвалила висновок від 2 серпня 2016 року, яким рекомендувала ВРЮ прийняти рішення про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Червонозаводського районного суду міста Харкова за порушення присяги. Разом з тим ВРП на порушення пункту 32 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ повторно прийняла рішення у дисциплінарній справі щодо неї. 
ОСОБА_1 вважала, що рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2017 року, яке залишено без змін оскаржуваним рішенням у цій справі, містить оцінку рішень судді під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, що суперечить Конституції та законам України і не відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
ОСОБА_1 зазначала, що   ОСОБА_7 ,    ОСОБА_8 та  ОСОБА_9 не були учасниками масових акцій протесту, а відтак підстав проведення щодо неї спеціальної перевірки відповідно до Закону України від 8 квітня 2014 року                    № 1188-VІІ «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» немає.
На думку         ОСОБА_1 , ВРП порушила строк притягнення її до дисциплінарної відповідальності (один рік).
Велика Палата Верховного Суду постановою від 19 квітня 2018 року відмовила в задоволенні адміністративного позову (скарги) ОСОБА_1  до ВРП про визнання незаконним та скасування рішення ВРП від 30 травня 2017 року.
Велика Палата Верховного Суду встановила, що ВРП, приймаючи оскаржуване рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом                     № 1798-VIII, з дотриманням принципу пропорційності в застосуванні дисциплінарного стягнення, оспорюване рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов правильного висновку про необхідність застосування до судді ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення її з посади.
ОСОБА_1 подала до Верховного Суду заяву про перегляд постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року (справа № 800/234/17, провадження 11-29сап18) з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 КАС.
Обґрунтовуючи наявність згаданої підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, заявниця посилається на те, що на час прийняття рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2017 року № 283/2дп/15-17 про притягнення судді Червонозаводського районного суду міста Харкова   ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності й до 23 березня 2017 року   ОСОБА_3 ,     ОСОБА_2 ,   ОСОБА_6 ,  ОСОБА_4 та   ОСОБА_5 перебували в трудових відносинах і знаходилися у штаті ВРЮ, а не ВРП.
За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що  ОСОБА_3 ,     ОСОБА_2 ,   ОСОБА_6 ,  ОСОБА_4 та   ОСОБА_5 перевищили свої повноваження членів ВРЮ та присвоїли собі повноваження членів ВРП до моменту зарахування їх до штату цього органу, чим порушили пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).
Заявниця вказує, що ці обставини не були і не могли бути відомі їй на час розгляду справи, оскільки наказ ВРП від 23 березня 2017 року № 64-к про зарахування вказаних осіб до штату ВРП не був оприлюднений. 
У відзиві на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ВРП не погоджується з наведеними у заяві доводами та вважає, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС, а тому просить відмовити у її задоволенні.
У судовому засіданні представник ВРП Склярук Ю. В. заперечила проти задоволення заяви ОСОБА_1 .
Дослідивши наведені в заяві доводи та аргументи відзиву ВРП, заслухавши представника ВРП, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що заява  про перегляд постанови Великої Плата Верховного Суду від 19 квітня 2018 року за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 361 КАС судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що спричинили ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (частина друга статті 361 КАС).
З аналізу наведеної норми вбачається, що нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення.
Тобто за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.
До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. 
Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (тобто врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, що було прийняте).
Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення.
Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справи. Не вважаються нововиявленими нові обставини, виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, які встановлюються на підставі доказів, що не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими. 
Водночас необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Разом з тим частиною четвертою статті 361 КАС визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
До того ж судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 КАС, відсутні, а також якщо обставини, визначені цією нормою, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
Тобто перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин, тому першочерговим обов`язком суду є встановлення відсутності або наявності нововиявлених обставин.
2 червня 2016 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2016 року. 
Законом № 1401-VIII, зокрема, було внесено зміни до статті 131 Конституції України та визначено, що в Україні створюється та діє ВРП. 
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону                № 1401-VIII члени ВРЮ, призначені до набрання чинності цим Законом, здійснюють повноваження членів ВРП протягом строку їх повноважень, але які не можуть тривати довше ніж до 30 квітня 2019 року. 
Згідно з підпунктом 1 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України до утворення ВРПїї повноваження здійснює ВРЮ.
ВРП утворюється шляхом реорганізації ВРЮ. До обрання (призначення) членів ВРПцей орган діє у складі членів ВРЮ протягом строку їх повноважень, але які не можуть тривати довше ніж до 30 квітня 2019 року. 
Обрання (призначення) членів ВРП здійснюється не пізніше 30 квітня 2019 року. 
5 січня 2017 року набрав чинності Закон № 1798-VІІІ, що визначає статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП. 
Пунктами 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1798-VІІІ визначено, що ВРПутворюється шляхом реорганізації ВРЮ. 
Члени ВРЮ, призначені або обрані до набрання чинності Законом № 1401-VIII, набувають статусу члена ВРПта здійснюють повноваження членів ВРП протягом строку, на який вони були призначені чи обрані, але не довше ніж до 30 квітня 2019 року. 
На засіданні ВРЮ, яке відбулося 12 січня 2017 року, було прийнято рішення № 11/0/15-17 «Про реорганізацію Вищої ради юстиції, утворення Комісії з питань реорганізації Вищої ради юстиції та утворення Вищої ради правосуддя і затвердження заходів, пов`язаних із реорганізацією Вищої ради юстиції та утворенням Вищої ради правосуддя». 
Цим рішенням, зокрема, визначено, що члени ВРЮ набувають статусу члена ВРПта здійснюють повноваження членів ВРП, Голова ВРЮ набуває статусу та здійснює повноваження Голови ВРП.
Як убачається зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року, доводи ОСОБА_1 про те, що дисциплінарне провадження щодо неї здійснено членами ВРП ( ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 та  ОСОБА_6 ), які не мали відповідних повноважень, були предметом перевірки суду та не знайшли підтвердження у справі.
Отже, звернення ОСОБА_1 у січні 2020 року до ВРП із запитом щодо зарахування до штатного розпису членів ВРП, не може вважатися нововиявленою обставиною, оскільки інформація щодо набуття членами ВРЮ повноважень членів ВРП була відома, досліджувалася судом у цій справі та спростована наведеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року доводами.
Відповідно до частини другої статті 6 КАС суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції та протоколів до неї, а також практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини.
Зокрема, як убачається з рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Праведна проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
У пункті 33 рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania, заява № 28342/95), у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04).
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia, заява № 52854/39; у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04).
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що зазначені ОСОБА_1 обставини не можуть вважатися нововиявленими в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС, оскільки могли бути і були відомі заявниці.
Крім того, ОСОБА_1 у своєму позові вже вказувала про те, що члени ВРЮ  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 та  ОСОБА_6 на порушення статті 19 Конституції України самовільно присвоїли собі повноваження членів ВРП до утворення цього органу.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про перегляд постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року за нововиявленими обставинами.
Керуючись статтями 359, 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду 
УХВАЛИЛА:
Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року (провадження № 11-29сап18) за скаргою    ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 30 травня 2017 року № 1327/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 20 лютого 2017 року № 283/2дп/15-17 про притягнення судді Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності». 
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя	В. С. Князєв 	
Суддя-доповідач	 	О. Б. Прокопенко	 	
Судді:	Т. О. Анцупова	Г. Р. Крет	 	
 	В. В. Британчук	Л. М. Лобойко	 	
 	Ю. Л. Власов	К. М. Пільков	 	
 	І. В. Григор`єва 	В. В. Пророк	 	
 	М. І. Гриців	Л. І. Рогач	 	
 	Д. А. Гудима	О. М. Ситнік	 	
 	Ж. М. Єленіна	В. М. Сімоненко	 	
 	О. С. Золотніков	І. В. Ткач	 	
 	Л. Й. Катеринчук	С. П. Штелик