Номер провадження: 22-ц/813/4404/21 
Номер справи місцевого суду: 520/17420/15-ц
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.02.2021 року                                                                        м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.
за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2020 року про відмову у забезпеченні доказів, шляхом призначення експертизи по об`єднаній цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Одеської міської ради, Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області, треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іващенко Ольга Іванівна про визнання права власності на спадкове майно та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іващенко Ольга Іванівна про визнання заповітів недійсними,

                                        В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, який вподальшому уточнили, до Одеської міської ради, Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області, треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іващенко Ольга Іванівна про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування вимог, позивачі зазначали, що 14 січня 2014 року ОСОБА_5 , якого вони доглядали до дня смерті, було складено заповіт, яким спадкодавець заповів все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після смерті спадкодавця, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус у видачі правовстановлюючого документу відмовив, що стало підставою звернення до суду.
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іващенко Ольга Іванівна про визнання заповітів недійсними, посилаючись на порушення нотаріусом вимог ст..1247, 1248 ЦК України. 
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 09.04.2019 року позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Одеської міської ради, Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області, треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іващенко Ольга Іванівна про визнання права власності на спадкове майно об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іващенко Ольга Іванівна про визнання заповітів недійсними.
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів, шляхом призначення у справі судово-медичної експертизи та на вирішення експертів просив поставити наступні питання: 
1) Чи страждав ОСОБА_5 на момент укладення заповіту 13 та 14 січня 2014 року будь-якими хворобами, які б перешкоджали самостійно виконувати певні дії: читати написаний текст, підписувати документи, зокрема заповіт?
2) Враховуючи вікові особливості та стан здоров`я, чи міг ОСОБА_5 13 та 14 січня 2014 року керувати своїми діями, а саме самостійно читати та підписувати документи, зокрема заповіти 13 та 14 січня 2014 року?
3) Чи дозволяв стан здоров`я ОСОБА_5 на момент підписання заповітів виконувати самостійно необхідні для цього дії прочитати написаний текст та підписати особисто заповіт?
Проведення експертизи просив доручити КУ Одеському обласному бюро судово-медичної експертизи.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2020 року відмовлено  ОСОБА_1 у задоволенні заяви про призначення у справі судово-медичної експертизи з тих підстав, що висновок експерта не впливатиме на розгляд цієї справи.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2020 року скасувати та призначити у справі експертизу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні заяви про призначення у справі судово-медичної експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що висновок експерта не впливатиме на розгляд цієї справи.
Проте, колегія суддів з таким висновком районного суду не погоджується.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог ОСОБА_6 є визнання заповітів недійсними з підстав порушення нотаріусом вимог ст..1247, 1248 ЦК України (порушеня форми та посвідчення заповіту). 
Як зазначає ОСОБА_1 , його батько, ОСОБА_5 , незважаючи на його вік, міг бачити, чути, читати, писати. На протязі року після посвідчення нотаріусом заповітів самостійно розписувався у відомостях про отримання пенсії. Ніяких вад здоров`я не мав, в тому числі і фізичних. На думку ОСОБА_1 , заповіти є сфальсифікованими, з метою заволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 майном померлого.
З метою доведення, що ОСОБА_5 , від імені якого підписані заповіти, в день посвідчення нотаріусом заповітів міг самостійно читати і писати, ОСОБА_1 і заявив клопотання про призначення у справі судово-медичної експертизи.
Відповідно до ст..1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ст..1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.  Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Статтею 1247 ЦК України визначено загальні вимоги до форми заповіту. Так, відповідно вказаної норми  заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.  Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.  Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.  Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.  Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.  Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.  Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.
Відповідно до ч. 2 абзаца 3 ст..1248 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
Відповідно до ст..1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.  У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.  Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю.  Свідками не можуть бути:  нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт;  спадкоємці за заповітом;  члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом;  особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.  Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.  У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.
Відповідно до 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.  За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.  Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.  У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.
Зі змісту заповітів, посвідчених нотаріусом 13 та 14 січня 2014 року при свідках вбачається, що ОСОБА_5 не може самостійно прочитати та підписати заповіт у зв`язку з хворобою, у зв`язку з чим на його особисте прохання та в його присутності, та в присутності приватного нотаріуса, текст заповіту від 13.01.2014 року прочитано та підписано ОСОБА_7 , 1958 року народження, а текст заповіту від 14.01.2014 року - ОСОБА_8 , 1979 року народження. 
Звертаючись з клопотанням про призначення у справі експертизи, ОСОБА_1 таким чином намагається довести, що у ОСОБА_5 , на момент вчинення від його імені заповітів, були відсутні вади здоров`я, які перешкоджали йому самостійно прочитати та підписати заповіт.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1, 6-7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
За таких обставин, суд не мав правових підстав відмовляти ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про призначення експертизи, внаслідок чого ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про призначення у справі судово-медичної експертизи.
Відповідно до ст..103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:  для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;  сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.  У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.  При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).  Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.  Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.  Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.  Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.
Відповідно до ч.1, 3, 5 ст.104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. Ухвала про призначення експертизи направляється особам, яким доручено проведення експертизи, та учасникам справи. В ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Враховуючи наведене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2020 року скасувати та призначити у справі судово-медичну експертизу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 103, 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2020 року – скасувати.
Заяву представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про призначення судово-медичної експертизи задовольнити частково.
Призначити у справі судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставити наступне питання:
1. Чи міг ОСОБА_5 виходячи з його віку та стану здоров`я (наявність або відсутність фізичних вад) самостійно читати та підписувати заповіт від 13 та 14 січня 2014 року на дату їх посвідчення приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іващенко Ольгою Іванівною?
Проведення експертизи доручити Комунальній установі «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (65082, м. Одеса, провулок Валіховський, буд. 4).
Попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивого висновку і за відмову від дачі висновку.
Попередити сторони про наслідки ухилення від проведення експертизи, передбачені ст. 109 ЦПК України.
Витрати за проведення експертизи покласти на ОСОБА_1 .
Виділені матеріали направити до суду першої інстанції для вирішення питання про направлення судовому експерту справи у повному обсязі.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено: 15.02.2021 року

Головуючий         О.М. Таварткіладзе 
Судді:         А.П. Заїкін
                                                                       С.О. Погорєлова