ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 р.	Справа № 440/1167/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава по справі № 440/1167/20
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Міністерства оборони України                
          про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до  Міністерства оборони України (далі – відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправними рішення Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби;
- скасувати пункт 5 протоколу №56 від 02 червня 2017 року засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1  одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" на дату отримання інвалідності - 10 грудня 2012 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 вказаний адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом № 56 від 02 червня 2017 року, яким відмовлено громадянину ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги.
Зобов`язано Міністерство оборони України (Повітрофлотський пр-т, буд.6, м.Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 вересня 2015 року з наданими до неї документами, з урахуванням висновків суду.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року у справі № 440/1167/20 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що на день звільнення позивача з військової служби 18.02.1991 року  чинним законодавством не було передбачено виплату одноразової грошової допомоги або будь-якої іншої грошової виплати у разі настання інвалідності. Зазначає, що дія постанов Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 № 284, від 28.05.2008 року № 499 та від 25.12.2013 № 975 поширюється тільки на осіб, звільнених з військової служби після 10 травня 2006 року, оскільки саме з цієї дати законодавчо встановлено право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги в разі каліцтва або інвалідності. В обґрунтування доводів апеляційної скарги також посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 26.06.2018 у справі № 750/5074/17, від 20.11.2018 у справі № 820/1835/18, від 31.01.2019 року у справі № 678/370/17, від 12.02.2019 у справі № 816/1458/18.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи  апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги  апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 11 липня 1967 року по 06 березня 1977 року та з 20 грудня 1977 року по 15 лютого 1991 року проходив дійсну військову службу в рядах Радянської Армії, у тому числі у період з 14 серпня 1981 року по 26 серпня 1983 року приймав участь в бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджено довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №4/217 від 24 лютого 1992 року та військовим квитком серії НОМЕР_1 (а.с. 13-14). Крім того, у період з 08 червня 1987 року по 29 вересня 1987 року приймав участь в роботах по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 та довідкою Кременчуцького міського військового комісаріату №4/1515 від 21 лютого 1992 року (а.с.18, 57).
Згідно з посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, серії НОМЕР_2 , виданим (перереєстрованим) Полтавською обласною державною адміністрацією 16 квітня 2013 року (категорія 1) (а.с. 20), ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Відповідно до експертного висновку Полтавського міжвідомчої експертної комісії  №362 від 07 травня 1992 року (а.с.56) основний діагноз ОСОБА_1 : язвна хвороба 12-перстної кишки з наявністю “ніші” (1991 р.) стадії неспокійної ремісії, Хронічний холегістогепатит без порушення функцій печінки. Захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 
У висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 1146/ж від 29 жовтня 2012 року (а.с.53) зафіксовано, що при огляді ОСОБА_1 у лівій завушній ділянці 1,1х0,8 см, у лобній ділянці зліва 0,4х0,3 см, на тильній поверхні лівої кисті у проекції дистального кінця 3 п`ясної кістки 2,6х0,3 см, на тильно-зовнішній її поверхні у проекції проксимального кінця 1 п`ясної кістки 2,8х0,3 см, на внутрішній поверхні правої гомілки у нижній третині 2,9х0,3-0,7см розташовані рубці подовженої та невизначеної форми, білуваті, м`які, неспаяні з підлягаючими тканинами, рухливі, які є слідством загоєння ран, які могли утворитися внаслідок осколкових поранень та могли бути отримані в період бойових дій в Афганістані у 1982 році .
Згідно із витягом із протоколу засідання Центральної військової лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №2152 від 05 листопада 2012 року (а.с.52) захворювання ОСОБА_1 , так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААА №185463 та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10ААА №018312 (а.с. 8-9, 51) ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 10 грудня 2012 року безтерміново у зв`язку з захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби по ЛНА на ЧАЕС .
Постановою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 08 грудня 2016 року у справі № 537/2897/16-а, з урахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року, встановлено обставини справи, які в силу приписів частини четвертої статті 78 КАС України, не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, а саме:
15 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до військового комісаріату із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності та отриманням захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби по ЛНА на ЧАЕС.
Полтавський обласний військовий комісаріат направив висновок та документи ОСОБА_1 до Департаменту фінансів Міністерства Оборони України для прийняття рішення щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги, що підтверджено листом №10/2142 від 17 вересня 2015 року.
Департаментом фінансів Міністерства оборони України листом №248/3/6/2653 від 09 жовтня 2015 року надана відповідь про прийняте рішення-відмову.
Постановою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 08 грудня 2016 року у справі № 537/2897/16-а позов задоволено частково: визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення інвалідності ІІ групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби; зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу внаслідок встановлення 10 грудня 2012 року інвалідності ІІ групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня  2008 року (далі - Порядок №499), у розмірі 30-місячного грошового забезпечення; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року у справі № 537/2897/16-а постанову Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 08 грудня 2016 року у справі № 537/2897/16-а скасовано в частині задоволення позову про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу внаслідок встановлення 10 грудня 2012 року інвалідності ІІ групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Порядку №499 у розмірі 30-місячного грошового забезпечення, та в цій частині прийнято нову постанову, якою позов задоволено та зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 вересня 2015 року з наданими до неї додатками; в іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.
На виконання судового рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянув заяву ОСОБА_1 від 15 вересня 2015 року та додані до неї документи та направив Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок та документи ОСОБА_1 для прийняття рішення щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги, що підтверджено листом №10/920 від 16 травня 2017 року (а.с.49-58). 
Рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом № 56 від 02 червня 2017 року (а.с.23, 59), громадянину ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби (18 лютого 1991 року) до набрання чинності Законом України №328-V від 03 листопада 2006 року, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, та інвалідність встановлена ОСОБА_1 до 01 січня 2014 року, тобто до набрання чинності новою редакцією статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Листом ІНФОРМАЦІЯ_3 №10/1147 від 13 червня 2017 року (а.с.60-61) повідомлено ОСОБА_1 про те, що відповідно до рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом № 56 від 02 червня 2017 року (пункт 3), йому відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.
Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України №0290П-1645/1497 від 18 листопада 2019 року (а.с. 22) на заяву ОСОБА_1 №П-1645 надано відповідь, в якій повідомлено, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 02 червня 2017 року прийнято рішення про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги.
Не погодившись з рішенням, оформленим протоколом № 56 від 02 червня 2017 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з неправомірності відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби (18 лютого 1991 року) до набрання чинності Законом України №328-V від 03 листопада 2006 року, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, та інвалідність встановлена до 01 січня 2014 року, тобто до набрання чинності новою редакцією статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Колегія суддів  погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі - Закон №2011-XII).
Згідно ст. 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей. 
Дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження. 
Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975, у редакції, чинній на час винесення оскаржуваного рішення). 
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Колегією суддів встановлено, що згідно довідки МСЕК серії 10ААА №185463, ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 10.12.2012 року.
Таким чином, питання наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги належить встановлювати відповідно до законодавства, чинного на день, що зазначений у довідці медико-соціальної експертної комісії як дата  встановлення позивачу інвалідності - 10 грудня 2012 року.
Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу інвалідності - 10 грудня 2012 року.
Відповідно до частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу  інвалідності) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
З аналізу вищевказаної норми слідує, що право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі частини другої статті 16 Закону №2011-XII виникає у військовослужбовця у разі настання у нього інвалідності, в тому числі після закінчення тримісячного строку після звільнення з військової служби, але внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби. При цьому порядок та умови такої виплати визначаються Кабінетом Міністрів України.
На день виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги порядок її виплати будо врегульовано постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28 травня 2008 року (далі – Порядок №499).
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку №499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у розмірі (у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби): 30-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.
Враховуючи вищезазначена, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на час встановлення позивачу II групи інвалідності приписами статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" було передбачено право на  виплату одноразової грошової допомоги  у відповідності до Порядку № 499.
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги  через те, що на день звільнення з військової служби 18.02.1991 року  чинним законодавством не будо передбачено виплату одноразової грошової допомоги або будь-якої іншої грошової виплати, виходячи з наступного.
Так, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що позивач звільнений з військової служби 18 лютого 1991 року. При цьому 10 грудня 2012 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
З аналізу вищевказаної норми слідує, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а не день звільнення з військової служби.
При цьому, колегія суддів зазначає, що приписи статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу  інвалідності) не пов`язують  виникнення права на виплату одноразової грошової допомоги з датою звільнення зі служби у випадку настання інвалідності внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що дія Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" поширюється на військовослужбовців, звільнених з військової служби, безвідносно до дати їх звільнення.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що  дія постанов Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 № 284, від 28.05.2008 року № 499 та від 25.12.2013 № 975 поширюється тільки на осіб, звільнених з військової служби після 10 травня 2006 року, виходячи з наступного.
На день виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги порядок її виплати будо врегульовано Порядком № 499 від 28 травня 2008 року, пунктом 2 якого встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 р., здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
З аналізу вищевказаної норми слідує, що у разі настання загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовця після 1 січня 2007 р., виплата одноразової грошової допомоги здійснюється згідно з цим Порядком. Вказаною нормою не передбачено залежність виникнення права на виплату одноразової грошової допомоги за цим Порядком з датою звільнення з військової служби.
Також колегія суддів вважає безпідставними посилання  відповідача в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 750/5074/17, від 20.11.2018 у справі № 820/1835/18, від 31.01.2019 року у справі № 678/370/17, від 12.02.2019 у справі № 816/1458/18, оскільки у вказаних справах позивачі проходили строкову військову службу на час отримання поранення (контузії, травми або каліцтва) на відміну від позивача у цій справі, який проходив дійсну військову службу, що підтверджується матеріалами справи та відповідачем в апеляційній скарзі.
Таким чином, відмова в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги з підстав того, що позивач звільнений з військової служби до набрання чинності Законом України №328-V від 03 листопада 2006 року, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, та інвалідність встановлена ОСОБА_1 до 01 січня 2014 року, тобто до набрання чинності новою редакцією статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є неправомірною.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову громадянину ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом № 56 від 02 червня 2017 року та частковому задоволенню позовних вимог.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року у справі № 440/1167/20 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року по справі №440/1167/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  22.01.2021 року