КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
1[1]

Номер справи: 756/9406/20
Номер провадження:  33/824/3963/2020 
Категорія: ст. 44-3 КУпАП      
    
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
07 грудня 2020 року                                                                                        м. Київ
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Назаренко М.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020  року,
 
в с т а н о в и в :
 
Відповідно до постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 вересня  2020  року, 
ОСОБА_1 , яка народилась                 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП з накладенням на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.               
             Цією ж постановою, стягнуто із  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
Як встановлено постановою судді, 23.07.2020 о 14:00 год. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 не забезпечила дотримання вимог щодо профілактики заходів пандемії поширення коронавірусної хвороби, а саме: не проводиться щоденна термометрія персоналу з оформленням листів термометрії, відсутній запас засобів індивідуального захисту, неорганізований збір засобів індивідуального захисту, не надана документація, що підтверджує проведення вологого прибирання, не надана документація, що підтверджує проведення навчання з працівниками щодо використання засобів індивідуального захисту.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року, а провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП відносно неї закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, як зазначає апелянт, вирішуючи справу, суд першої інстанції допустив порушення вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.
Серед іншого, апелянт вказує на те, що в оскаржуваній постанові, суддя вказав, що її вина доведена протоколом про адміністративне правопорушення та опитувальником про дотримання профілактичних і протиепідемічних, у тому числі дезінфекційних та інших заходів на підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, розміщених на території міста Києва, проте, на думку апелянта, такий висновок суду є недоведеним, оскільки протокол про адміністративне правопорушення є лише процесуальним документом і не являється беззаперечним доказом вини правопорушника в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи та не узгоджується з положеннями ст. 251 КУпАП.
Крім того, як звертає увагу апелянт, наявний у матеріалах справи Опитувальник також не є належним доказом підтвердження її вини, так як він складений 22.07.2020, а протокол про адміністративне правопорушення складений 23.07.2020, в якому не зазначено, що Опитувальник від 22.07.2020 до нього долучається.
Також, як вважає апелянт, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про порушення нею правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, оскільки свідки при складанні протоколу даним спеціалістом не залучались, акти, що підтверджують відсутність засобів індивідуального захисту не складались і до протоколу не долучались, відео та фото зйомка, яка б фіксувала правопорушення не проводилась і не долучалась до протоколу.
Не враховано судом, як зазначає апелянт, і тих обставин, що п. 2 Постанови Кабінету міністрів від 20 травня 2020 року № 392, на який посилається спеціаліст ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, як на правову підставу щодо виявлених порушень, втратив чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, у зв`язку з чим, не можна вважати, що нею були порушені норми, які втратили чинність.
Заслухавши пояснення  ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Назаренко М.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, відповідно до диспозиції ст. 44-3 КУпАП, вказаною нормою встановлена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Тобто для встановлення наявності в діях особи складу зазначеного адміністративного правопорушення в постанові судді про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення вказаного адміністративного правопорушення повинні бути зазначені конкретні норми Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» або інших актів законодавства, які визначають правила щодо карантину людей або санітарно-гігієнічні чи санітарно-протиепідемічні правила і норми, які були порушені цією особою.
Між тим, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови в ній не наведено жодної норми Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» або інших актів законодавства, які визначають правила щодо карантину людей або санітарно-гігієнічні чи санітарно-протиепідемічні правила і норми, які були порушеніОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем.
Що ж стосується посилань в оскаржуваній постанові на те, що ОСОБА_1  не забезпечила дотримання вимог щодо профілактики заходів пандемії поширення коронавірусної хвороби, а саме: не проводиться щоденна термометрія персоналу з оформленням листів термометрії, відсутній запас засобів індивідуального захисту, неорганізований збір засобів індивідуального захисту, не надана документація, що підтверджує проведення вологого прибирання, не надана документація, що підтверджує проведення навчання з працівниками щодо використання засобів індивідуального захисту, то вказані обстави, без посилання на конкретні норми Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» або інших актів законодавства, які визначають правила щодо карантину людей або санітарно-гігієнічні чи санітарно-протиепідемічні правила і норми, не можуть служити підставою для її притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.
 Більш того, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі,приймаючи рішення про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, суддя, який розглядав дану справу не звернув уваги на те, що ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», про порушення якої зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 має загальний зміст та не встановлює будь-яких правил під час карантину, який встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України, а пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, відповідно до переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», станом на час прийняття оскаржуваного судового рішення, взагалі втратив чинність, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не могла бути притягнута до адміністративної відповідальності за вказаними нормами законодавства.
До цього слід також додати і те, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення № 71 від 23 липня 2020 року порушення пунктів 3, 7, 13, 15, 160, 161 Особливого порядку проведення профілактичних і протиепідемічних, у тому числі дезінфекційних та інших заходів у місті Києві на час ліквідації наслідків надзвичайної ситуації регіонального рівня, …, затвердженого Розпорядженням керівника робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації) від 23.05.2020 № 47, не були встановлені у передбачений цим Розпорядженням спосіб, оскільки за результатами обстеження магазину ІНФОРМАЦІЯ_2, який належить ФОП ОСОБА_1 не було складено та не долучено до відповідного протоколу акт санітарно-епідеміологічного обстеження за формою 315/о, а направлений до суду разом із протоколом оригінал опитувальника від 23.07.2020 щодо дотримання профілактичних та протиепідемічних заходів, не є документом, передбаченим зазначеним вище Розпорядженням або іншим рішенням органу місцевого самоврядування, який може служити підтвердженням порушень дотримання профілактичних  і протиепідемічних, у тому числі дезінфекційних та інших заходів на підприємствах, установах та організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, розміщених на території міста Києва, а тому не може бути визнаний доказом у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до положень ч. 1 ст. 251 КУпАП.    
Враховуючи ці та інші обставини, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1  не містять у собі належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а тому постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 вересня  2020  року, що оскаржується не може бути визнана законною та обґрунтованою. 
За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказану скаргу задовольнити; постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 вересня  2020  року, відповідно до якої  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо неї - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу зазначеного вище адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, - 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 вересня  2020  року, відповідно до якої  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі щодо неї - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду                                            
                                                                                                            С.О. Новов

 

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Родіонов С.О.