ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/2149/20	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,     
за участю секретаря судового засідання Новошицької О.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2020  (суддя Олійник В.М.) в адміністративній справі №160/2149/20   за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Топстар"  до  Дніпровської митниці Держмитслужби  про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,- 

в с т а н о в и В:
У лютому 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-Виробнича фірма Топстар" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якій просила визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС України від 19.12.2019 року за №UA110000/2019/000022/2 щодо коригування митної вартості товарів; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA110150/2019/00704.    
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 адміністративний позов задоволено.
Рішення суду обгрунтовано тим, що зміст оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару не відповідає приписам наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 598 "Про затвердження Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів", оскільки у ньому відсутні будь-які пояснення щодо умов поставки, комерційних умов, тощо.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач   подав  апеляційну скаргу, в якій просив прийняти нове рішення ,  яким відмовити в задоволенні позовних вимог.  
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом зроблено неубгрунтований висновок про те, що позивачем разом з митною декларацією надано всі необхідні документи, які надавали змогу митниці достовірно та обгрунтовано визнати митну вартість, тому вимоги відповідача щодо надання додаткових докуиентів та ненадання їх Позивачем не є підставою для не визнання заявленої митної вартості. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма Топстар" - позивач зареєстроване 20.09.2004 р. та внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 33183798.
17.12.2019          року позивачем на підставі контракту № СН 020/16 від 30.05.2016 року, Специфікації №7 від 22.10.2019 року до митного оформлення було надано ЕМД №UА110150/2019/421379, в якій заявлена митна вартість товару (промислова арматура для трубопроводів в асортименті) загальною вартістю - 298 732,60 гривень за ціною договору (контракту).
Разом із ЕМД у якості додатків були подані наступні  документи:контракт № СН 020/16 від 30.05.2016 р.;специфікацію № 7 від 22.10.2019 року;рахунок-фактуру (інвойс) № 190822 від 22.10.2019 року;рахунок-проформу № Т8-01-2019 від 21.08.2019 року;пакувальний лист від 22.10.2019 року;коносамент №ООЬШ629493240 від 01.11.2019 року;автотранспортну накладну від 14.12.2019 року;договір страхування перевезення вантажів від 25.10.2019 року;
банківський платіжний документ, що стосується товару від 30.08.2019 року;банківський платіжний документ, що стосується товару від 07.11.2019 року;сертифікат про походження товару форми А від 04.11.2019 року;прайс-лист виробника товару від 20.08.2019 року;копія митної декларації країни відправлення від 29.10.2019 року;паспорти виробу від 01.01.2019 року;каталог виробника товару від 01.01.2019 року;сертифікат дилера від 30.05.2016 року.
Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за електронною митною декларацією від 17.12.2019 №UA110150/2019/421379  згенеровано обов`язкові форми контролю:
105 - 2 - Контроль правильності визначення митної вартості товарів.
106 - 2 - Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів.
117 - 2 - Здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів із залученням спеціалізованого підрозділу митниці ДФС для перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Між декларантом позивача та відповідачем проводилась процедура консультацій, про що свідчать електронні повідомлення.
Так, відповідачем, позивачу надіслано електронне повідомлення про необхідність надати (за наявності) додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, з відповідним обґрунтуванням вищезазначених підстав для запиту додаткових документів, а саме:1) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;2) за наявності - інші платіжні документи та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;3) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;4) якщо здійснювалось страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;5) виписку з бухгалтерської документації;6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
На  вказане  повідомлення  позивач  відповів  листом  від  18.12.2019 року,    в  якому  останній, крім  іншого,  зазначив, що всі необхідні документи, для  підтвердження митної вартості  товару  були надані  попередньо.
19 грудня 2019 року відповідач прийняв  рішення про коригування митної вартості товарів за номером UА110000/2019/000022/2, яким підвищив митну вартість товару, внаслідок чого збільшилась сума податків на 307 676,01 грн., що зазначено у графі 48 “Нарахування платежів” Декларації форми МД-2 від 19.12.2019 року.
Підставою для   коригування  митної вартості товару  в оскаржуваному рішенні зазначено наступне.
Декларантом до митного оформлення надано проформу-інвойс №TS-01-2019 від 21.08.2019,          що містить посилання на контракт від 30.05.2016 №СН0 20/16, в якому зазначено умови оплати: 30% передплата та залишок суми після відвантаження та отримання копії коносаменту. При цьому, термін доставки вказано: 50 днів за умови здійснення передплати. До митного оформлення надано банківський платіжний документ №б/н від 30.08.2019 на суму 19075,85 дол. США, призначення платежу вказано - передплата та містить посилання на договір від 30.05.2016 №СН 020/16 та проформу-інвойс №TS-01-2019 від 21.08.2019 р. Доставка оцінюваної партії товару здійснена за коносаментом №OOLU2629493240 від 01.11.2019. При цьому визначений термін доставки в проформі-інвойс № TS-01-2019 від 21.08.2019  відрізняється від фактичної доставки оцінюваної партії товару.
Декларантом надано страховий поліс №170000020199 від 25.10.2019 р., який містить відомості щодо мінімального страхового покриття згідно терміну CIF (Інкотермс-2010), при цьому відомості про суму страхового внеску відсутні. В експортній митній декларації №310120190516732321 від 29.10.2019 р. витрати на транспортування та страхування не зазначено. Вищевикладене унеможливлює перевірку числових значень складових митної вартості.
Відповідно до правил заповнення митних декларацій, затверджених маніфестом ГТУ КНР №52, при експорті товару із Китаю вказані графи не заповнюються у випадку, коли ціна угоди експорту не включає “транспортні витрати по доставці експертного вантажу до місця виїзду на території Китаю і після” та витрати по страхуванню. Враховуюче зазначене, відсутнє підтвердження включення до вказаної у митній декларації країни експорту ціни товару, що заявлена за ЕМД №UA 110150/2019/421379 від 17.12.2019 року на умовах CIF Одеса, витрат на доставку до порту призначення та сплаченої суми страхових внесків.
У графі “номер контракту” китайської митної декларації №310120190516732321, де згідно діючих правил по оформленню вантажних декларацій при імпорті і експорті товарів з КНР (маніфест/положення №52, 2008 рік) зазначається номер контракту імпорту-експорту товару, вказано реквізити за номером 2019/08/22, що не відповідає заявленому до митного оформлення номеру зовнішньоекономічного контракту (СН 020/16).
Доставка оцінюваної партії товару здійснена за коносаментом №OOLU2629493240 від 01.11.2019 р. в контейнері OOLU7811100. За результатами проведення митницею перевірки з використанням модулю, відстеження контейнерів, розміщеному на Інтернет - ресурсі за адресою www.touch.track-trace.com. встановлено наявність перевантаження товарів 15.11.2019 в Singapore, що переміщувались в контейнері № OOLU7811100, з морського судна СМА CGM URAL на СМА CGM CONGO. Наявність перевантаження свідчить про наявність транспортного документу, що у порушення вимог ст.355 МК України, до митного оформлення не надавався та наявність додаткових витрат пов`язаних з перевантаженням товару з одного транспортного засобу на інший, що є складовими митної вартості товару.
19.12.2019 р.          декларантом надіслано виключно лист №1 директора ТОВ “Науково - виробнича фірма Топстар” І.І. Лілякова від 18.12.2019 із поясненнями. Згідно відомостей програмно-інформаційного комплексу ПІК Інспектор, відповідно до облікової картки директор ТОВ “Науково-виробнича фірма Топстар” із прізвищем ОСОБА_1 - відсутній.
За результатами розгляду листа №1 відповідач  повідомив  позивача, що відповідно до відомостей графи 44 ЕМД, сканована копія страхового полісу надана у якості, що унеможливлює вивчення відомостей, що міститься у ній. У листі №1 декларанта зазначено, що у страховому полісі 170000020199 від 25.10.2019 зазначено реквізит проформи-інвойс, що не відповідає відомостям перекладу. У перекладі страхового полісу зазначено реквізити комерційного рахунку №190822.
Враховуючи зазначені в повідомленні №1 митниці та цьому повідомленні, результати перевірки документів, наданих до митного оформлення оцінюваної партії товару за ЕМД №UA 110150/2019/421379 від 17.12.2019 року та додатково наданого листа, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару, неподання декларантом документів згідно з сформованим переліком, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не може бути застосований відповідно до п.6 cт. 54, п.2 cт.58 МК України.
Позивач 12 грудня 2019 року попередньо сплатив за митне оформлення суму у розмірі 300 172, 00 грн.
Дотримуючись строків визначених чинним законодавством, позивач оплатив суму, нараховану відповідачем до сплати у розмірі 306 301,61 гривень, що  підтверджується платіжним дорученням №895 від 19.12.2019 року (додається) на суму 635 816,00 гривень.
Платіжне доручення №895 від 19.12.2019 року на суму 635 816,00 гривень включало в себе оплату 329 514,39 грн. за інше митне оформлення, а також суму нараховану відповідачем за оскаржуваним митним оформленням у розмірі 306 301,61 грн.
Переплата у розмірі 65,00 грн. перерахована на депозитний рахунок підприємства, який відкритий на митниці.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1  ст. 49 Митного кодексу України  митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як встановлено  ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII цього Кодексу  та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
                 Декларація митної вартості подається у разі:
1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій  статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни;
2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій  статті 58 цього Кодексу;
3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.
Згідно з ч. ч. 8-9 цієї статті у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.
Статтею 53 Митного кодексу України  передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Відповідно до  ст. 54 Митного кодексу України  контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій  статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень  статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:
у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до  розділу Х цього Кодексу  в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої  статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;4) проводити в порядку, визначеному  статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;
Згідно з ч. 6 цієї статті орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу;4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Як зазначено вище, підставою для коригування митної вартості є встановлення в ході здійснення митного контролю наявності розбіжностей в поданих для митного оформлення документах, які, на думку відповідача, унеможливлюють перевірку числового значення митної вартості імпортованого товару.
Судом встановлено, що декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у деклараціях митної вартості товару подані документи, передбачені ч. 2      ст. 53 Митного кодексу України.
Стосовно посилання органу доходів і зборів про визначений термін доставки в проформі-інвойс № TS-01-2019 від 21.08.2019, відрізняється від фактичної доставки оцінюваної партії товару, суд має  зазначити, що  позивач  надав  до митного  оформлення  Специфікацію №7 від 22.10.2019 року, в якій сторонами узгоджені умови поставки: 30% передплата; 70% після отримання копії коносаменту.
Суд зазначає наступне,  сторони погодили комерційний інвойс (основний інвойс) лише 22.10.2019 року, а отже комерційний інвойс від 22.10.2019 року і не міг бути вказаний у платіжному дорученні (свіфт) від 30.08.2019 року. Оплата згідно платіжного доручення (свіфт) від 30.08.2019 року - є авансом у сумі 30 % вартості загальної суми за партію товару.
Сумісна сума платіжних доручень, свіфт від 30.08.2019 на суму 19075,85 дол. США, свіфт від 07.11.2019 на суму 44510,32 дол. США, заявлених до митного оформлення відповідає сумі комерційного інвойсу від 22.10.2019 року №190822 на суму 63586,17 дол. США та Специфікації №7 від 22.10.2019 року на суму 63586,17 дол. США.
Стосовно зауважень відповідача про не надання додатково витребуваних документів в повному обсязі суд вказує, що такі документами не є документами, які підтверджують митну вартість товару у розумінні ч. 2  ст. 53 Митного кодексу України.
Суд вказує, що не зважаючи на те, що подані позивачем до митного оформлення документи містили певні недоліки в оформленні, проте такі недоліки не перешкоджали органу доходів і зборів перевірити заявлену митну вартість імпортованого товару, оскільки вказані документи не містили розбіжностей щодо найменування імпортованого товару, його кількості, якості.
Відтак, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про не підтвердження числового значення митної вартості, визначеної за основним методом визначення митної вартості, що відповідно до приписів  Митного кодексу України  є підставою для корегування заявленої декларантом митної вартості.
Суд зазначає, що за результатами опрацювання наданих позивачем документів орган доходів і зборів повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, а також що до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані органу доходів і зборів документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
10 квітня 2008 року Верховною Радою України шляхом прийняття  Закону України № 250-VI  ратифіковано Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі (надалі - СОТ) та приєдналася до Угоди про СОТ, чим держава взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (ГАТТ 1994).
Відповідно до статті VII п. 2. (a) Генеральної угоди по тарифам и торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.
                     Пунктом 2(b) статті VII ГААТ 1947 встановлено, що від "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або (i) з порівнюваними кількостями, або (ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
          Суд не піддає сумніву право органу доходів і зборів контролювати митну вартість, заявлену декларантом, але такий контроль повинен здійснюватися в межах повноважень, наданих діючим законодавством. При цьому враховується, що статтею 17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року визначено, що ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таким, що ставить під сумнів право податкових адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь якої заяви, документу або декларації, що надаються для цілей митної оцінки.
Приймаючи рішення про коригування митної вартості товару, митниця виходила з наявної інформації щодо раніше визначеного рівня митної вартості. Однак, в порушення вимог  ст. 57 Митного кодексу України  митницею не доведено неможливість застосування інших (попередніх) методів (2а-2г) визначення митної вартості товару, а застосовано резервний метод, який відповідно до наведених вище норм законодавства застосовується у випадку, якщо митна вартість товару не може бути визначена за попередніми методами.
Суд зазначає, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 11.09.2012 р. (реєстраційний № 26347525 в Єдиному державному реєстрі судових рішень), а також в постанові від 31.03.2015 р. в справі № 21-53а15, відповідно до якого митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
На підставі наданих декларантом документів, перелік яких відповідає     ч. 2  ст. 53 Митного кодексу України, з урахуванням умов поставки товару, орган доходів і зборів мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у  статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості і необхідності витребовування додаткових документів.
Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору, а встановлені судом обставини свідчать про надання позивачем достатнього обсягу документів, необхідних для визначення митної вартості за основним методом. При цьому відповідачем не доведено обґрунтованість виникнення сумніву у заявленій позивачем митній вартості товару за ціною договору.
Відповідно до  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.  243, ст.  308, ст.  311, ст.  315, ст.  316 КАС України  суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2020  р. - залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку  протягом тридцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова