Єдиний унікальний номер 235/7740/18 
Номер провадження 22-ц/804/632/21        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року          
м. Бахмут 

справа № 235/7740/18
провадження №  22-ц/804/632/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,
суддів:     Мірути О.А., Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання – Цимбал Д.А.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Комунальне некомерційне Підприємство «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області,
треті особи – ОСОБА_2 , виконуючий обов`язки головного лікаря покровської ЦРЛ Шутько Сергій Леонідович,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут  цивільну справу № 235/7740/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного Підприємства «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області, треті особи: ОСОБА_2 , виконуючий обов`язки головного лікаря покровської ЦРЛ Шутько Сергій Леонідович, про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2020 року (суддя Величко О.В.), ухваленого в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 09 грудня 2020 року,–

В С Т А Н О В И  В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В грудні 2018  року позивач – ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що вона з 2004 року працювала на посаді завідуючого акушерським відділенням. 09 листопада 2018 року її було звільнено з роботи за наказом в.о. головного лікаря Покровської ЦРЛ та видано розрахункові кошти.  В наказі зазначено, що враховуючи накази в.о. головного лікаря Покровської ЦРЛ про застосування до неї дисциплінарних стягнень № 01-05/209 та №01-05/252, встановлено, що лікар акушер-гінеколог з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини Перинатального центру ІІрівня у складі Покровської ЦРЛ ОСОБА_1 систематично порушує трудову дисципліну. В наказі № 01-05/323 від 09 листопада 2018 року, зазначено, що її звільнення пов`язано з невиконанням  посадових обов`язків при проведенні операції 07 вересня 2018 року у ОСОБА_2 . Начебто вона у відсутність показань у пацієнтки, для ургентного оперативного розродження шляхом кесарів розтин, призначила операцію. При проведенні вказаної операції порушила Протокол кесаревого розтину, затверджений Наказом МОЗ України № 977 від 27 грудня 2011 року та залишила в порожнині матки марлеву серветку, яка у період часу з 07 вересня 2018 року по 05 жовтня 2018 року, знаходилась у матці жінки і призвела до тяжких післяопераційних наслідків.  Наказом № 01-05/304 від 16 жовтня 2018 року у зв`язку з виявленням даного факту призначено службове розслідування, яке проводилося з порушеннях існуючих правил. Їй не було надано копій наказів № 01-05/302 та № 01-05/304, не надано протоколу засідання постійно-діючої комісії акушерсько-гінекологічної допомоги при медичній раді, не вручено акту службового розслідування від 26 жовтня 2018 року, тобто порушено її право на захист та відстоювання її позиції. Наказ про призначення службового розслідування видано з порушенням вимог нормативних документів, а саме - Постанови КМУ від 13 червня 2000 року № 950. Відповідно до Порядку проведення службового розслідування щодо певної особи може бути ініційовано виключно цією особою, тобто – ОСОБА_2 , яка, в свою чергу, зі скаргою до Покровської ЦРЛ не зверталась. Вважає, що первинна медична документація ОСОБА_2 переписана, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися з відповідною заявою до правоохоронних органів. Висновки, викладені в протоколі службового розслідування, не відповідають дійсності. Наказ № 01-05/69а від 01 лютого 2018 року «Про створення медичної ради закладів охорони здоров`я» був виданий не 01 лютого 2018 року, а влітку 2018 року, що за її  думкою, є незаконним.  Засідання профкому з приводу надання згоди на її звільнення проводилось з порушеннями, оскільки в задоволенні клопотання про надання для ознайомлення документів, які стосуються факту невиконання нею посадових обов`язків, про запрошення на засідання адвоката - їй було відмовлено. Наказ № 01-05/323 від 09 листопада 2018 року був винесений в.о. головного лікаря ОСОБА_3 , який не мав на це помножень, оскільки розпоряджень голови міської ради про продовження строку виконання обов`язків ОСОБА_3 на протязі 2018 року не приймалося. 

Також істотним порушенням зі сторони  роботодавця є  автоматичне звільнення  її з роботи за сумісництвом. Відповідно до наказу 1к від 02 січня 2018 року в.о. головного лікаря Покровської ЦРЛ, вона була прийнята на роботу за сумісництвом на 0,25 посадового окладу лікаря акушера-гінеколога акушерського відділення з 3 ліжками інтенсивної терапії, з 01 січня 2018 року на 2018 року за рахунок вакансій. Крім того, відповідно до цього наказу її було прийнято на роботу тимчасово на 0,25 посадового окладу лікаря акушера-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру 2 рівня, з 01 січня 2018 року на 2018 рік, за рахунок вакансії. Жодного наказу про звільнення  з цих посад за сумісництвом не видавалось. 

Звільнення відбулося з грубим порушенням КЗпП України, порушенням її прав, як працівника, чим нанесено її матеріальну та моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона безпідставно була позбавлена права на отримання заробітку, була змушена прикладати додаткові зусилля для організації її життя та сім`ї, оскільки на час її звільнення вона була єдиним годувальником сім`ї. Постійне хвилювання  про те, як матеріально забезпечити себе та свою сім`ю, тримає її у постійній нервовій та психологічній напрузі. Незаконне звільнення також має відображення на її діловій репутації перед іншими працівниками підприємства та підлеглими.  Моральну шкоду оцінує в розмірі 20 000 грн.

З урахуванням уточнених позовних заяв просила суд визнати наказ в.о. головного лікаря Покровської ЦРЛ № 01-05/69а від 01 лютого 2018 року «Про створення медичної ради закладів охорони здоров`я м. Покровська та Покровського району» незаконним; визнати Наказ головного лікаря Покровської ЦРЛ від 16 жовтня 2018 року № 01-05/304 про призначення службового розслідування незаконним; визнати Наказ головного лікаря Покровської ЦРЛ від 09 листопада 2018 року № 01-5/323 про звільнення її з посади лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ незаконним; визнати її звільнення з роботи за сумісництвом незаконним; поновити її на роботі за основним місцем роботи з 10 листопада 2018 року; поновити її на роботі за сумісництвом з 16 липня 2018 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу як за основним місцем роботи так і за місцем роботи по сумісництву; стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.; стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2020 року (з врахуванням ухвал Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року про виправлення описок у рішенні) позовні вимоги ОСОБА_1 до КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської, треті особи: ОСОБА_2 , в.о. головного лікаря покровської ЦРЛ Шутько С.Л. про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ в.о. головного лікаря Покровської ЦРЛ Шутько С.Л. № 01-05/323 від 09.11.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» у вигляді звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини Перинатального центру 11 рівня у складі КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради. Стягнуто з КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2018 року по 04.12.2020 рік в сумі 285 407,66 грн. з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, моральну шкоду в розмірі 100 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 768,40 грн. Стягнуто з КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 3568,87 грн., на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704,80 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради понесені судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 4000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, щодо визнання незаконним звільнення за сумісництвом з 16 липня 2018 року та поновлення на посаді за сумісництвом з 16 липня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про звільнення за сумісництвом не видався, з 16 липня 2018 року робота за сумісництвом стала її основним місцем роботи, наказ № 245 к від 13 липня 2018 року не скасовано. Позовні вимоги про поновлення на роботі за сумісництвом з 16 липня 2018 року є похідними, а тому задоволенню також не підлягають.

Задовольняючи частково позовні вимоги, щодо моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконного винесення відповідачем наказу про застосування дисциплінарного стягнення від 09 листопада 2018 року позивачу було завдано моральна шкода, але з урахуванням наслідків, що настали у зв`язку з порушенням свої посадових обов`язків, наказів МОЗ, завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень пацієнтці, суд зменшив розмір моральної шкоди до 100 грн.

Вирішуючи питання, щодо стягнення недоплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн., суд першої інстанції виходив з того, що в уточненій позовній заяві заявлені дві вимоги про визнання незаконними та скасування наказів № 01-05/69 від 01 лютого 2018 року та №01-05/304 від 16 жовтня 2018 року, проте сплачено судовий збір лише в розмірі 768,40 грн., а тому недоплата судового збору становить 768,40 грн., який підлягає стягненню з позивачки на користь держави.

Відмовляючи позивачу в стягненні судових витрат за надання правової допомоги в розмірі 10 000 грн., суд першої інстанції виходив, з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт сплати вказаної суми адвокату, не зазначено детального переліку видів надання правової допомоги, не зазначено в договорі, за якою справою надається правова допомога (в судді перебуває декілька справ за позовом ОСОБА_1 ).

Стягуючи з позивача на користь відповідача понесені судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 4000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги задоволенні частково, а тому підлягають пропорційному розподілу між сторонами,  відповідачем підтверджена сплата гонорару належними доказами (актом про оплату послуг від 12 лютого 2018 року, видатково-касовим ордером) у договорі визначені види правової допомоги, представник відповідача приймав  участь у 5 судових засіданнях.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду позивач – ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови в поновленні на посадах за сумісництвом на ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині; скасувати рішення в частині стягнення з неї 4000 грн. на користь відповідача за правову допомогу, та стягнення з неї судового збору в сумі 768,40 грн.; скасувати рішення в частині відмови в стягненні на її користь витрат на правову допомогу та моральної шкоди, та ухвалити нове рішення по суті цих вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона долучила до матеріалів справи копії наказів про прийняття її на посади за сумісництвом, а тому на підставі цих документів можна достовірно встановити, що вона працювала за трудовими договорами не за суміщенням, а за сумісництвом, виконувала роботу та виходила на чергування.

Суд дійшов помилкового висновку, про те, що при переводі її з посади завідувача акушерського відділення на посаду лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги, поглинається її працевлаштування за сумісництвом на 0,25+0,25 посадового окладу на різних посадах, однак вказане суперечить нормам  КЗпП України. Всі дії адміністрації будь-якого підприємства з посадами, мають супроводжуватися відповідними наказами, однак в даному випаду немає жодного документу на підтвердження цих дії стороною відповідача не надано.

Відповідно до норм КЗпП України, розірвання трудового договору повинно відбуватися з дотриманням процедури на загальних підставах, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, який викладений в постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 235/6519/17.

Відповідно до частини 2 статті 39-1 КЗпП України, трудові договори, укладені на 2018 рік про прийняття її за сумісництвом на 0,25 посадового окладу лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру та на 0,25 посадового окладу лікаря акушера-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії за сумісництвом за рахунок вакансії, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. 

Вважає, що суд відмовляючи у поновленні на роботі за сумісництвом порушив норми матеріального права.

Стосовно розподілу судових витрат зазначає, що представником відповідача не надано договору за яким би він підтвердив свої відносини з відповідачем у 2018 та 2019 роках. Договір, який знаходиться в матеріалах справи, дійсний, при відношеннях з бюджетною установою тільки на протязі 2017 фінансового року. Крім того, в договорі не визначено ціну послуг, представником лікарні не надано рахунку на оплату,  не зазначено для цього розрахунковий рахунок, не надано акт виконаних робіт, а є тільки перспектива витрат,у попередньому розрахунку, а тому підстави для стягнення з неї на користь відповідача 4 000 грн. на відшкодування судових витрат за надання правової допомоги відсутні.

Зі своє сторони вона підтвердила витрати на правову допомогу, які не суперечать нормам законодавства в галузі договірних правовідносин. Твердження суду, що начебто договір з адвокатом один на дві справи, свідчить про факт не уважного ставлення до наданих матеріалів та документів по справі. В пункті 1,1 договору від 09 листопада 2018 року, який наявний в матеріалах справи, зазначено – представляти інтереси в справі щодо звільнення з роботи, а тому вважає, що є підстави для компенсації витрат на правничу допомогу надану адвокатом.

В позовній заяві були тільки дві вимоги, які не стосуються поновлення на роботі, це вимоги про скасування наказів, за які був сплачений судовий збір, а тому підстави для стягнення з неї  на користь держави судового збору в розмірі 768,40 грн., відсутні.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен враховувати конкретні обставини справи, а саме характер порушення його прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. 

При визначені розміру моральної шкоди суд не врахував, той факт, що в наслідок незаконного звільнення, вона на протязі двох років не може повернутися до роботи.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

12 лютого 2021 року від КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а  окрему ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що позивачем не дотримано норми статті 367 ЦПК України, та не надано докази об`єктивної неможливості подання зазначених в апеляційній скарзі доказів суду першої інстанції. Оскільки позивач та її представник  були ознайомленні з результатами проведеного експертного дослідження, вони не скористались своїм правом на подання додаткових доказів або оскарження результатів експертного дослідження. Вважає, що суд апеляційної інстанції не повинен приймати докази позивача щодо проведення експертизи.

Позивач – ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Представник Комунального некомерційного Підприємства «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с.69 т.4).

ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с.68 т.4).

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с.67 т.4).

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 працювала у період з 26 січня 2004 року по 13 липня 2018 року в Покровській ЦРЛ на посаді завідуючої акушерським відділенням Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ, а з 13 липня 2018 року за її заявою наказом в. о. головного лікаря № 245к переведена на посаду лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ.(а.с.16,17, 38 т.1).

З витягу з наказу № 172к по Покровській центральній районній лікарні від 09 червня 2017 року про прийняття за сумісництвом вбачається, що ОСОБА_1 , завідувача акушерського відділення Перинатального центру 2-рівня, прийнято тимчасово за сумісництвом до 0,5 посадового окладу лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру 2-рівня, з 01 червня 2017 року на 2017 рік, за рахунок вакансії. (а.с.16 т.1). 

З витягу з наказу № 1к по Покровській центральній районній лікарні від 02 січня 2018 року про прийняття за сумісництвом вбачається, що ОСОБА_1 , завідувача акушерського відділення Перинатального центру 2-рівня, прийнято тимчасово за сумісництвом на 0,25 посадового окладу лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру 2- рівня, з 01 січня 2018 року на 2018 рік, за рахунок вакансії. (а.с.16 т.1).

З витягу з наказу № 1к по Покровській центральній районній лікарні від 02 січня 2018 року про прийняття за сумісництвом вбачається, що ОСОБА_1 , завідувача акушерського відділення, прийнято за сумісництвом на 0,25 посадового окладу лікаря-акушер-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії, з 01 січня 2018 року на 2018 рік, за рахунок вакансії (а.с.17 т.1).

Відповідно до наказу Покровської центральної районної лікарні № 245к від 13 липня 2018 року, ОСОБА_1 , завідувача акушерського відділення Перинатального центру 2-рівня у складі Покровської центральної районної лікарні, за її згодою переведено з 16 липня 2018 року на посаду лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини на 20 ліжок з 3 пологовими залами та операційним блоком, та блоком інтенсивної терапії жінок на 3 ліжка Перинатального центру -2 рівня у складі Покровської центральної районної лікарні. (а.с.38 т.1).

Наказом Покровської ЦРЛ № 01-05/302 від 12 жовтня 2018 року «Про скликання комісії з надання акушерсько-гінекологічної (перинатальної) допомоги при медичній раді для проведення аналізу якості надання медичної допомоги хворій ОСОБА_2 у Перинатальному центрі ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ» скликано зібрання комісії для проведення аналізу якості надання медичної допомоги ОСОБА_2 (а.с.24 т.1).

Наказом Покровської ЦРЛ № 01-05/304 від 16 жовтня 2018 року створено комісію для службового розслідування для проведення аналізу якості надання медичної допомоги ОСОБА_2 (а.с.25 т.1).

Згідно протоколу засідання постійно діючої комісії акушерсько-гінекологічної (перинатальної) допомоги при медичній раді ЗОЗ м. Покровськ та Покровського району від 19 жовтня 2018 року виявлена фальсифікація лікарем ОСОБА_1 даних первинної медичної документації, а саме:
- історія вагітності та пологів № 924 та в журналі оперативних втручань у акушерському стаціонарі написано, що серветки та інструментарій підраховані, але операційна медична сестра ОСОБА_4 в своїй пояснювальній вказала, що серветки не були підраховані перед ушиванням черевної порожнини, тому що хірург акушер-гінеколог ОСОБА_1 не нагадала їй про необхідність перерахування серветок.
- Встановлено розбіжності між записами в історії вагітності та пологів лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної медичної допомоги ОСОБА_1 в щоденниках, які вона записує під час ведення пологів та її ж записами у графічному відображенні перебігу пологів-партограмі.

Встановлено порушення лікарем ОСОБА_1 наказів МОЗ України від 03.11.2008 року № 624 Клінічний протокол з акушерської допомоги «Нормальні пологи» № 977 від 27.12.2011 року «Кесарів розтин», № 782 від 29.12.2005 року «Клінічновузький таз» , № 29 від 21.01.2016 року «№ Про внесення змін до первинних облікових форм та інструкції щодо їх заповнення». Виявлено грубе порушення лікарем ОСОБА_1 методики та техніки проведення кесаревого розтину, регламентованої наказом МОЗ України № 977 від 27.12.2011 року. Вказані порушення призвели до залишення серветки в порожнині матки. Виявлено, що залишення серветки в порожнині матки та не проконтрольований підрахунок серветок, за який відповідає ОСОБА_1 , призвів до тяжких післяопераційних ускладнень. (а.с.79-84 т.1).

Комісією вирішено: Висунути клопотання в. о. головного лікаря Покровської ЦРЛ Шутько С.Л. про винесення дисциплінарного стягнення лікарю акушер-гінекологу з надання екстреної медичної допомоги ОСОБА_1 відповідно до діючого законодавства. (а.с.84 т.1).

Згідно акту службового розслідування з питання неналежного надання медичної допомоги пацієнту ОСОБА_2 від 26 жовтня 2018 року факт наявності залишеної серветки в порожнині матки жінки ОСОБА_2 в ході операції кесарів розтин 07.09.2018 року, проведеною лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_1 доведено. Факт недотримання вимог своєї посадової інструкції лікаря акушер-гінеколога невідкладної стаціонарної акушерсько-гінекологічної допомоги ОСОБА_1 доведено, а саме п. 1.5, 2.4 ,порушення вимог Положення Перинатального центру- згідно п. п. 2 п.2 порушення галузевих стандартів, а саме стандартів медичної допомоги (медичні стандарти), клінічних протоколів, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я доведено. Встановлено порушення техніки та методики операції кесарів розтин ( залишення серветки в порожнині матки під час операції кесарів розтин лікарем невідкладної акушер-гінекологічної допомоги ОСОБА_1 ), що призвело до значного погіршання стану здоров`я пацієнтки ОСОБА_2 (а.с.85-88 т.1).

Згідно посадової інструкції лікаря акушер-гінеколога невідкладної стаціонарної акушерсько-гінекологічної допомоги Перинатального центру ІІ рівня у складі гінекологічної допомоги Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ ОСОБА_1 :

Відповідно до  п.1.5 Лікар акушер-гінеколог у своїй роботі керується положенням Перинатального центру, чинним законодавством, наказами та інструкціями органів охорони здоров`я, посадовою інструкцією.

Згідно п. 2.1. Посадової інструкції основним завданням лікаря акушер-гінеколога є: надання кваліфікованої планової невідкладної стаціонарної акушерсько-гінекологічної допомоги відповідно до кваліфікаційних вимог.

Відповідно до п. п 2.8, 2.12,2.18 Посадової інструкції лікар акушер-гінеколог володіє методами стаціонарного лікування, повним обсягом хірургічних втручань згідно кваліфікаційних вимог; керує роботою середнього медичного персоналу; веде лікарську документацію

Згідно п. 4.1 Посадової інструкції лікаря акушер-гінеколога за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку - в межах, визначених чинним законодавством України про працю та кримінальним законодавством України.

Відповідно до п. п. 5.1, 5.14 , 5.15, 5.16 Посадової інструкції лікар акушер-гінеколог повинен знати чинне законодавство про охорону здоров`я та нормативні документи, що регламентують діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, сучасні методики виконання акушерських та ургентних гінекологічних операцій і маніпуляцій, а також реанімації; принципи двоопераційної підготовки хворих і післяопераційного спостереження за ними; виявлення, спостереження, лікування ускладнень вагітності та післяпологову реабілітацію (а.с.89-90 т.1).

Наказом № 01-05/69а від 01лютого 2018 року з метою покращення рівня медичного обслуговування населення міста та району, налагодження взаємодії медичних закладів 1 та 2 рівней надання допомоги, своєчасного прийняття управлінських рішень для покращення діяльності медичних закладів, керуючись наказом МОЗ України № 69 від 05 лютого 2016 року та рішенням Покровської міської ради від 08 листопада 2017 року № 7/44-1 «Про надання Покровській центральній районній лікарні повноважень організаційно-методичного, координуючого оперативного керівництва охорони здоров`я міста створено об`єднану Медичну раду, затверджено склад Медичної ради, Положення про Медичну раду (а.с.136-141 т.1).

Наказом № 01-05/304 від 16 жовтня 2018 року головного лікаря Покровської ЦРЛ ОСОБА_3 створено комісію для проведення службового розслідування щодо фактів, викладених в доповідній ОСОБА_5 від 05 жовтня 2018 року (а.с.144 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи наказом Покровської ЦРЛ від 02 лютого 2018 року за невиконання вимог наказу МОЗ України від 21 вересня 2010 року № 798 «Про затвердження методичних рекомендацій «Хірургічна та гігієнічна обробка рук медичного персоналу», вимог Правил профілактики внутрішньо лікарняної інфекції в хірургічних стаціонарах Покровської ЦРЛ,затверджених 30 червня 2017 року, вимог наказу МОЗ № 181 від 04 квітня 2008 року, вимог посадової інструкції зав. акушерським відділенням, на підставі протоколу засідання клініко-експертної комісії з експертизи та організації медичної допомоги ОСОБА_6 в умовах перинатального центру у складу Покровської ЦРЛ від 18 травня 2018 року, на підставі ст. ст. 139, 147,147-1 КЗпП, Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Покровської ЦРЛ оголошено завідуючій акушерським відділенням ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення-догана (а.с.179 т.1).

Наказом в.о. головного лікаря Покровської ЦРЛ Шутько С.Л. від 06 серпня 2018 року за № 01-05/252 за невиконання наказу МОЗ України № 977 від 27 грудня 2011 року «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 15грудня 2003 року № 582 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги», а саме несвоєчасне надання медичної допомоги, що привело до важкого стану новонародженого матері ОСОБА_7 та тривалого лікування у відділеннях Перинатального центру ПЦРЛ, на підставі протоколу рішення засідання постійно діючої комісії акушерсько-гінекологічної допомоги при медичній раді ЗОЗ м. Покровськ та Покровського району, застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення – догану. (а.с.180 т.1).

Згідно Наказу в.о. головного лікаря Покровської ЦРЛ Шутько С.Л. від 09 листопада 2018 року за № 01-05/323 за результатами вивчення матеріалів та акту службового розслідування від 26 жовтня 2018 року, проведеного Покровською ЦРЛ за фактом неналежного надання медичної допомоги пацієнтці ОСОБА_2 , висновків та пропозицій постійно діючої комісії акушерсько-гінекологічної (перинатально) допомоги при медичній раді закладів охорони здоров`я м. Покровська та Покровського району, викладених у протоколі від 19жовтня 2018 року письмових пояснень працівників Покровської ЦРЛ та безпосередньо ОСОБА_1 , враховуючи накази в.о. головного лікаря Покровської ЦРЛ про застосування дисциплінарного стягнення від 02 липня 2018 року № 01-05/209 та від 06 серпня 2018 року № 01-05/252 встановлено, що лікар акушер-гінеколог з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ ОСОБА_1 систематично порушує трудову дисципліну. З урахуванням вищезазначеного, та враховуючи наслідки невиконання обов`язків у вигляді спричинення суттєвої шкоди здоров`ю пацієнта, а також той факт, що ОСОБА_1 раніше притягалась до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення їй догани наказами в.о. головного лікаря Покровської ЦРЛ про застосування дисциплінарного стягнення від 02 липня 2018 року № 01-05/209 та від 06 серпня 2018 року № 01-05/252, вона підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з займаної посади. Прийнято рішення звільнити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України 09 листопада 2018 року ОСОБА_1 з посади акушер лікаря-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ (а.с.181-182 т.1).

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 87: 
- показань у пацієнтки ОСОБА_2 для ургентного оперативного розродження шляхом проведення операції «кесарів розтин» не було. Лікарем ОСОБА_1 були порушені накази МОЗ України від 27 грудня 2011 року № 977 Клінічний протокол з акушерської допомоги «Кесарів розтин» та від 03 листопада 2008 року № 624 «Клінічний протокол з акушерської допомоги « Нормальні пологи»; 

- відповідальність за правильність призначення та наслідки операції «кесарів розтин» пацієнтці ОСОБА_2 несе лікар акушер-гінеколог ОСОБА_1 ; 

- персональну відповідальність за наслідки проведення операції кесарів розтин пацієнтці ОСОБА_2 повинен нести лікар акушер-гінеколог ОСОБА_1 ;

- лікар акушер-гінеколог ОСОБА_1 не правильно встановила діагноз породіллі ОСОБА_2 під час пологів. Виставлені діагнози: обструктивні пологи та високе пряме стояння голівки не відповідають міжнародній класифікації хвороб 1- перегляду, яка використовується як провідна статистична та класифікаційна основа в системі охорони здоров`я. Неправильна була вибрана тактика розродження, що в свою чергу призвело до необґрунтованої операції кесарів розтин, яка також була виконана з порушеннями рекомендованої МОЗ України методики, що в свою чергу призвело до потрапляння в порожнину матки марлевої серветки, яка не була видалена під час операції кесарів розтин. Марлева серветка, що була залишена в порожнині матки під час операції кесарів розтин являється чужорідним тілом. Тривале її знаходження в порожнині матки призвело до виникнення гострого гнійного ендометриту та синдрому системної запальної відповіді;

- недоліків в обстеженні, діагностиці і лікуванні пацієнтки ОСОБА_2 у гінекологічному відділенні Покровської ЦРЛ встановлено не було;

- діагноз ОСОБА_2 при її госпіталізації у гінекологічне відділення був встановлений правильно;

- правильність встановлення діагнозу вплинула на своєчасність видалення чужорідного тіла з порожнини матки і таким чином попередила негативні наслідки для жінки, таких як: видалення матки, можливої інвалідизації та смерті; 

- методика операції кесарева розтину, яка зазначена в наказі МОЗ України від 27 грудня 2011 року № 977 «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Кесарів розтин» передбачає видалення марлевою серветкою залишків плодових оболонок та тканин з порожнини матки. Хірург не повинен залишати марлеву серветку в порожнині матки, що було зроблено лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_1 ;

- марлева серветка у ОСОБА_2 могла потрапити в матку саме під час проведення операції кесарів розтин, яку проводила лікар ОСОБА_1 ;

- залишення в порожнині матки марлевої серветки у ОСОБА_2 , яка не була видалена під час операції кесарів розтин, призвело до розвитку у неї гострого гнійного ендометриту та синдрому системної запальної відповіді;

- наявність марлевої серветки в порожнині матки призвело у ОСОБА_2 до розвитку гострого гнійного ендометриту та синдрому системної запальної відповіді. Несвоєчасне видалення марлевої серветки з порожнини матки могло би призвести до розповсюдження запального процесу на всі шари матки та розвитку сепсису та септичного шоку, що потребувало би видалення матки;

- марлева серветка, що була залишена в порожнині матки ОСОБА_2 під час операції кесарів розтин, тривале її знаходження в порожнині матки призвело до післяопераційних ускладнень у вигляді гострого ендометриту, який супроводжувався рясними гнійними виділеннями зі статевих шляхів, загальною слабкістю, біллю понизу живота, підвищенням температури тіла та довготривалим розладом здоров`я;

- згідно п. 1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» у випадку неналежного надання медичної допомоги, що виявилося у порушенні анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, експертна комісія вправі розглядати це порушення як тілесне ушкодження і визначити ступінь його тяжкості за цими Правилами;

- експертна комісія вважає, що залишення в порожнині матки марлевої серветки, яка не була видалена під час операції кесарів розтин у гр. ОСОБА_2 призвело до гострого ендометриту та синдрому системної запальної відповіді та спричинило ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я на строк більш ніж три тижні. ( п. 2.2 з урахуванням п. 1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року « Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України);

- під час огляду ОСОБА_2 лікар ОСОБА_1 у тексті історії вагітності та пологів від 07 вересня 2018 року о 18-30 при вимірюванні серцебиття плода відмічає частоту 134 уд/хв., яке не збігається з даними партограми (145 уд/хв), артеріальний тиск ( далі- АТ) 115/70,110/70 мм рт.ст. в щоденнику, а в партограмі -120/70мм рт.ст. ( така ж ситуація і 08 вересня 2018 року. о 00-30 при вимірюванні СБ плода, згідно запису в щоденнику історії вагітності та пологів становить 112 уд/хв, а в партограмі -140 уд./хв. ЧСС жінки визначалося лише о 07 вересня 2018 року о 18-30 та 08 вересня 2018 року о 00-30, тобто через 6 годин, АТ визначався лише о 07 вересня 2018 року о 19-00, а потім о 23:00, тоді як згідно вимог наказу МОЗ України від 03.11.2008 року № 624 «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Нормальні пологи» визначення параметрів пульсу та артеріального тиску проводиться кожні 2 години. Все це свідчить про недотримання вимог наказу МОЗ України від 03 листопада 2008 року № 624 «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Нормальні пологи»;

- в партограмі 08 вересня 2018 року о 19:00 мається запис-білок сечі 36, що вказує на патологічний стан жінки ( наявність тяжкої преклампсії), який може загрожувати її життю, але лікар ніяк не реагує на ці зміни в аналізі сечі;

- Спостереження породіллі в післяопераційному періоді також має недоліки. Протягом 6 годин ліка ОСОБА_1 спостерігає за станом жінки, артеріальний тиск вимірювався 12 разів, протягом першої години 7 разів ( перші 30 хвилин кожні 5 хвилин, а потім 1 раз на півгодини) при кожному вимірюванні показник складав- 115/75 мм рт. ст., тоді як в запису анестезіолога 08 вересня 2018 року о 02:25 артеріальний тиск складав 140/90 мм рт ст. Невідповідність запису лікаря ОСОБА_1 та лікаря анастезіолога в післяопераційному періоді спостерігається і в показниках пульсу, частоти дихання, в записах ОСОБА_1 84-86 ударів за хвилину, частота дихання – 16, а в запису анестезіолога частота пульсу складає 100, частота дихання-18;

- недоліки в спостереженні за породіллю в післяопераційному періоді свідчить про недотримання вимог наказу МОЗ України від 27 грудня 2011 року «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Кесарів розтин»;

- виходячи з записів у щоденнику, початок 11 періоду пологів та вирішення про шлях розродження виникло одночасно (08 вересня 2018 о 00:30), що повністю суперечить наказу МОЗ України від 03 листопада 2008 № 624 Клінічний протокол з акушерської допомоги «Нормальні пологи» та наказу МОЗ України від 27 грудня 2011 року № 977 «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Кесарів розтин»;

- прийняття рішення про проведення операції кесарів розтин порушує вимоги наказу МОЗ України від 03 листопада 2008 року № 624 «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Нормальні пологи»;

- лікар акушер-гінеколог ОСОБА_1 в показах до операції кесарів розтин виставляє: Обструктивні пологи. Високе пряме стояння голівки. Показань високе пряме стояння голівки не існує. Таким чином було порушено вимоги наказу МОЗ України від 27 грудня 2011 року № 977 «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Кесарів розтин». (а.с.121-142 т.3).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує рішення в частині відмови в поновленні на посадах за сумісництвом, в частині моральної шкоди та судових витрат.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним наказ № 01-5/304 від 16 жовтня 2018 року; щодо визнання незаконним наказу в.о. головного лікаря  Покровської ЦРЛ №01-05/69а від 01 лютого 2018 року «Про створення медичної ради закладів охорони здоров`я м. Покровська та Покровського району» та в частині задоволених позовних вимог щодо скасування наказу в.о. головного лікаря Покровської ЦРЛ Шутько С.Л. №01-05/323 від 09 листопада 2018 року «Про притягнення  до дисциплінарної відповідальності» у вигляді звільнення ОСОБА_1   та поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку, не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції повній мірі  не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, щодо визнання незаконним звільнення за сумісництвом з 16 липня 2018 року та поновлення на посаді за сумісництвом з 16 липня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про звільнення за сумісництвом не видався, з 16 липня 2018 року робота за сумісництвом стала її основним місцем роботи, наказ № 245 к від 13 липня 2018 року не скасовано. Позовні вимоги про поновлення на роботі за сумісництвом з 16 липня 2018 року є похідними, а тому задоволенню також не підлягають.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Частина 2 статті 21 КзпП України надає право працівникові реалізувати свої здібності до праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях. Це дозволяє працівникам, окрім основного трудового договору, укладати трудові договори про роботу за сумісництвом.

Сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярно оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина за наймом. При роботі за сумісництвом з працівником укладається трудовий договір.

Тобто працівник не може одночасно  виконувати роботу за основним місцем роботи і за сумісництвом.

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» та п.1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Мінпраці, Мінюсту і Мінфіну України від 28 червня 1993 року №43, зареєстрованим у Мінюсті України 30 червня 1993 року за № 76, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або в громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу за сумісництвом, зокрема, на 2018 рік, на 0,25 посадового окладу лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру 2- рівня і на 0,25 посадового окладу лікаря-акушер-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії, що підтверджується відповідними наказами.

Згідно витягу з наказу № 1к по Покровській центральній районній лікарні від 02 січня 2018 року про прийняття за сумісництвом,  ОСОБА_1 , завідувача акушерського відділення Перинатального центру 2-рівня, прийнято тимчасово за сумісництвом на 0,25 посадового окладу лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру 2- рівня, з 01 січня 2018 року на 2018 рік, за рахунок вакансії. (а.с.16 т.1).

З витягу з наказу № 1к по Покровській центральній районній лікарні від 02 січня 2018 року про прийняття за сумісництвом вбачається, що ОСОБА_1 , завідувача акушерського відділення, прийнято за сумісництвом на 0,25 посадового окладу лікаря-акушер-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії, з 01 січня 2018 року на 2018 рік, за рахунок вакансії (а.с.17 т.1).

Зі змісту ст. ст. 7, 21, 43-1 КЗпП України, п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій вбачається, що звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв`язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 23 КЗпП України, трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. 

Відповідно до статті 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Частиною 2 статті 23 КЗпП України передбачено, що строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умови її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

З копії трудової книжки позивача, вбачається, що ОСОБА_1 за період роботи в Покровській центральній районній лікарні працювала за сумісництвом з 2015 року по 2018 рік включно, на посадах лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру 2- рівня (на 0,25 посадового окладу) та лікаря-акушер-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії (на 0,25 посадового окладу). Кожного року трудовий договір з нею переукладався, при цьому винятків, визначених частиною  2 статті  23 КЗпП України судом не встановлено.

Тобто відповідно до частини 2 статті 39-1 КЗпП України трудові договори,  укладені з 01 січня 2018 року  на 2018 рік  про прийняття за сумісництвом ОСОБА_1 на 0,25 ставки посадового окладу лікаря-акушера-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру 2-рівня та на 0,25 ставки посадового окладу лікаря-акушера-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії (Наказ № 1к від 02 січня 2018 року), вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України. Трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

За змістом положень статей 43, 55 Конституції України, Глави XV КЗпП України, статті 8 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1982 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року - кожен має право на судовий захист від незаконного звільнення; рішення про звільнення працівника має бути законним, обґрунтованим; виконання вимог трудового законодавства доводить роботодавець, а не звільнений працівник.

Як вбачається із матеріалів та не заперечується сторонами жодних наказів, розпоряджень про звільнення ОСОБА_1 з сумісних посад лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру 2- рівня та лікаря-акушер-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії Покровською ЦРЛ,  не видавалось.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув  на дійшов не вірного висновку, що з 16 липня 2018 року ОСОБА_1 переведено на посаду лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини на 20 ліжок з 3 пологовими залами та операційним блоком, та блоком інтенсивної терапії жінок на 3 ліжка Перинатального центру -2 рівня у складі Покровської центральної районної лікарні, а тому її робота за сумісництвом стала її основним місцем роботи, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. 

Враховуючи  вищенаведене колегія судів приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 з посад лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру 2- рівня (на 0,25 посадового окладу) та лікаря-акушер-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії (на 0,25 посадового окладу) з 16 липня 2018 року було здійснено з порушенням вимог діючого законодавства тому  позивачка має бути поновлена на попередніх посадах.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Яв вбачається із матеріалів справи  згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємств та громадських формувань - діяльність Покровської центральної районної лікарні (код ЄДРПОУ 01990884) припинена, дата запису про державну реєстрацію припинення – 02 липня 2019 року. Припинення юридичної особи здійснено шляхом перетворення (реорганізація відповідно до статті 104 ЦК України).

В розумінні частини 3, 4 статті 36 КЗпП України реорганізація не є підставою для припинення дії трудового договору, якщо вона пов`язана зі зміною підпорядкування організації або під час неї не відбувається скорочення штату працівників.

З огляду вказаного, працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Більш того, у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду. У зв`язку з чим можливість поновлення незаконно звільненого працівника до проведення реорганізації, напряму пов`язана з збереженням його посади у новоутвореному внаслідок реорганізації підприємстві.

Згідно з вимогами  статті 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

З аналізу наведених норм та правил вбачається висновок про те, що неможливість поновлення працівника на попередній посаді може бути пов`язано виключно з однією обставиною - ліквідацією підприємства. В свою чергу, у разі реорганізації підприємства можливість поновлення працівника на посаді продовжує існувати, і у такому випадку працівник має бути поновлений у підприємстві-правонаступнику, яке крім отримання в порядку правонаступництва майнових прав реорганізованого підприємства отримало його обов`язки щодо працевлаштування його працівників, та рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником

Таким чином, поновлення позивача на роботі за сумісництвом має бути виконано правонаступником роботодавця Покровської центральної районної лікарні - Комунальним некомерційним підприємством «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяці роботи, що передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно розділу 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження  згідно з чинним законодавством , не враховується : заробітна плата за сумісництвом ( за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством).

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у пункту 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»  задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки  справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивні частині рішення.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року по справі № 6-2261цс16 визначено, що статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта).

Відповідно до довідки КНП «Покровська клінічна ЛІЛ»  № 01.1-17/1196 від 30 березня 2021 року заробітна плата ОСОБА_1 на посаді лікаря-акушера-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру 2-рівня (0,25 ставки посадового окладу) за травень 2018 року складала – 2006,02 грн., за червень 2018 року – 2869,89 грн., а всього складає – 4875,91 грн. Кількість робочих днів за травень-червень 2018 року складає 40 днів. 

Таким чином середньоденна заробітна плата на посаді лікаря-акушера-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру 2-рівня (0,25 ставки посадового окладу) складає:  4875,91 грн./40 = 121,90 грн. за 1 день.

Відповідно до довідки КНП «Покровська клінічна ЛІЛ»  № 01.1-17/1196 від 30 березня 2021 року заробітна плата ОСОБА_1 на посаді лікаря-акушера-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії (0,25 ставки посадового окладу) за травень 2018 року складала – 1657,42 грн., за червень 2018 року – 2071,77 грн., а всього складає – 3729,19 грн. Кількість робочих днів за травень-червень 2018 року складає 40 днів. 

Таким чином середньоденна заробітна плата на посаді лікаря-акушера-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії (0,25 ставки посадового окладу) складає:  3729,19 грн./40= 93,23 грн. за 1 день.

Відповідно до листа Міністерство соціальної політики України від 19 жовтня 2017 року №  224/0/103-17/214 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік»  кількість робочих днів за період з 16 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року становить  117 днів.

Відповідно до листа Міністерство соціальної політики України від 08 серпня 2018 року №  78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік» кількість робочих днів в 2019 року становить 250 днів.

Відповідно до листа Міністерство соціальної політики України від 29 липня 2019 року № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» кількість робочих днів в 2020 року становить 251 день.

Відповідно до листа Міністерство соціальної політики України від 12 серпня 2020 року  № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» кількість робочих днів за період з 01 січня 2021 року по 31 березня 2021 року становить  61 днів.

На день ухвалення рішення у справі кількість робочих днів затримки розрахунку складає 679 днів (117+250+251+61).

Таким чином, на користь позивача ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає: на посаді лікаря-акушера-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру 2-рівня (0,25 ставки посадового окладу) становить: 82 768,57 грн. (121,90 грн.*679 днів); на посаді лікаря-акушера-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії (0,25 ставки посадового окладу) становить: 63 303,17 грн. (93,23 грн.*679 днів).

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 146 071,74 грн. (82 768,57 грн. + 63 303,17 грн.).

Вказані суми підлягають виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Також обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо розміру моральної шкоди. 

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судам необхідно врахувати, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом встановлено, що  порушення відповідачем  вимог трудового законодавства в частині незаконного звільнення позивача  призвело до моральних страждань, які  останній зазнав у зв`язку  з протиправною поведінкою відповідача. 

Суд першої інстанції, виходив з того, що внаслідок незаконного винесення відповідачем наказу про застосування дисциплінарного стягнення від 09 листопада 2018 року позивачу було завдано моральна шкода, але з урахуванням наслідків, що настали у зв`язку з порушенням свої посадових обов`язків, наказів МОЗ, завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень пацієнтці, суд зменшив розмір моральної шкоди до 100 грн. 

Проте, колегія суддів визначаючи розмір моральної шкоди,  вважає за необхідне враховувати характер та обсяг  завданих позивачу моральних страждань, які полягали, зокрема, у тому, що безробіття негативно позначилось на матеріальному забезпеченні  позивачки, ступінь вини відповідача, тривалість страждань, істотність вимушених змін у  життєвих  та виробничих стосунках позивача та вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2 0000 грн., а рішення суд в цій частині підлягає зміні. 

Проте необґрунтованими є доводи апеляційної скарги  щодо безпідставного стягнення з позивачки на користь держави судового збору в розмірі 768,40 гривен.  

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач – ОСОБА_1 урахуванням уточнених позовних заяв просила суд: визнати наказ в.о. головного лікаря Покровської ЦРЛ № 01-05/69а від 01 лютого 2018 року «Про створення медичної ради закладів охорони здоров`я м. Покровська та Покровського району» незаконним; визнати Наказ головного лікаря Покровської ЦРЛ від 16 жовтня 2018 року № 01-05/304 про призначення службового розслідування незаконним;  визнати Наказ головного лікаря Покровської ЦРЛ від 09 листопада 2018 року № 01-5/323 про звільнення її з посади лікаря акушер-гінеколога з екстреної допомоги відділення сумісного перебування матері та дитини Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської ЦРЛ незаконним; визнати її звільнення з роботи за сумісництвом незаконним; поновити її на роботі за основним місцем роботи з 10 листопада 2018 року; поновити її на роботі за сумісництвом з 16 липня 2018 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу як за основним місцем роботи так і за місцем роботи по сумісництву;  стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.;  стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а тому ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору в частині позовних вимог, щодо поновлення на роботі (за основним місцем роботи та сумісництвом) та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як за основним місцем роботи так і за місцем роботи по сумісництву.

Отже, при поданні позовної заяви позивач повинна була сплатити судовий збір за позовні вимоги, щодо визнання незаконним наказу в.о. головного лікаря Покровської ЦРЛ № 01-05/69а від 01 лютого 2018 року «Про створення медичної ради закладів охорони здоров`я м. Покровська та Покровського району», визнання незаконним наказу головного лікаря Покровської ЦРЛ від 16 жовтня 2018 року № 01-05/304 про призначення службового розслідування та стягнення моральної шкоди.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011,  № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою визначено ставку судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою визначено ставку судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищезазначене, при поданні позовної заяви позивачем необхідно було сплати судовий збір у розмірі 704,80 грн. (за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди) та 1 536,80 грн. (за позовні вимоги, що визнання незаконним наказу в.о. головного лікаря Покровської ЦРЛ № 01-05/69а від 01 лютого 2018 року «Про створення медичної ради закладів охорони здоров`я м. Покровська та Покровського району» та визнання незаконним наказу головного лікаря Покровської ЦРЛ від 16 жовтня 2018 року № 01-05/304 про призначення службового розслідування), а всього – 2241,60 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір на 1 473,20 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0.1207097337.1 від 12 жовтня 2018 року (а.с.5 т.1), та дублікатом квитанції № 0.0.1279023613.1 від 25лютого 2019 року (а.с.196 т.1).

Сума не доплаченого судового збору складає, 768,40 грн. (2241,60 грн. – 1473,20 грн.), а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 768,40 грн.

Також необґрунтованими  є доводи апеляційної скарги про безпідставну відмову стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги в розмірі 10 000 грн.  

Відповідно до частини  3 статті  141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує у тому числі, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Відповідно до частини статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірногоправа. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

На підтвердження витрат на правову допомогу, позивач надала: ордер (а.с. 49 т.1), договір про надання правової допомоги (а.с.50 т.1), додаток до договору про надання правової допомоги (а.с.51 т.1) інших доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем не надано.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження  факту сплати адвокату зазначеної суми, не зазначено в договорі, за якою справою надається правова допомога (в судді перебуває декілька справ за позовом ОСОБА_1 ), доводи апеляційної скарги є безпідставними. 

Аналогічні позиції викладені в постанові ВСУ від 02.07.2019 року в справі за № 810/795/18.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши, що суд першої інстанції, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення в частині відмови в поновленні на роботі за сумісництвом та ухвалення в цій частині нового про поновлення позивача на роботі за сумісництвом та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; зміні рішення в частині розміру моральної шкоди та судових витрат.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати покладаються у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи той факт, що апеляційну скарг  задоволено частково, тому розмір судових витрат за надання правової допомоги, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, необхідно зменшити до 2000 грн. (пропорційно до вимог).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а тому ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору в частині позовних вимог, щодо поновлення на роботі за сумісництвом.

Згідно частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з відповідача у дохід держави необхідно достягнути – 2 165,52 грн. (з яких: 704,80 грн. за позовну вимогу, щодо поновлення на посадах за сумісництвом + 1460,72 грн. за позовну вимогу,щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на посадах за сумісництвом) – судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції; 3 248,28 грн. (з яких: 1057,20 грн. за позовну вимогу, щодо поновлення на посадах за сумісництвом +2191,08 грн. за позовну вимогу,щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на посадах за сумісництвом) – судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, а всього – 5 413,80 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -   

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог, щодо поновлення на роботі за сумісництвом скасувати, в частині розміру моральної шкоди та судових витрат змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення її на посадах за сумісництвом, задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посадах лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру 2-рівня (0,25 посадового окладу) та лікаря-акушер-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії (0,25 посадового окладу).

Поновлення ОСОБА_1 на роботі має бути виконано Комунальним некомерційним підприємством «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області, яке є правонаступником Покровської центральної районної лікарні, негайно.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу на посадах: лікаря-акушер-гінеколога з екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру 2-рівня (0,25 посадового окладу) та лікаря-акушер-гінеколога акушерського відділення з ліжками інтенсивної терапії (0,25 посадового окладу) з 16 липня 2018 року по 31 березня 2021 року у розмірі 146 071 (сто сорок шість тисяч сімдесят одна) гривень 74 копійок.

Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області при виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу утримати з цих сум податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисяча) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь  Комунального некомерційного підприємства «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області понесені судові витрати за надання правової допомоги в розмірі                        2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1   судового збору, залишити без змін.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області на користь держави судовий збір у розмірі 5 413 (п`ять тисяч чотириста тринадцять) гривень 80 копійок, з яких: 2 165 (дві тисячі сто шістдесят п`ять) гривень 52 копійок  – судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції;  3 248 (три тисячі двісті сорок вісім) гривень 28 копійок – судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                             О.О.Тимченко

Судді:                      О.А. Мірута

            Я.В. Хейло

Повне судове рішення складено 31 березня 2021  року. 

Головуючий        О.О.Тимченко